Справа № 737/109/26 
Провадження № 2/737/170/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2026 року с-ще Куликівка

Куликівський районний суд Чернігівської області у складі головуючого судді Рубаненко Н. Ю., за участі секретаря Решітько А. Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Куликівської селищної ради, третя особа Приватний нотаріус Чернігівського районного нотаріального округу Пономаренко Є. П., про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування, 
учасники справи не з`явилися

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_2 , який проживав та був зареєстрованим на дату смерті за адресою: АДРЕСА_1 разом з дружиною ОСОБА_3 .
Після смерті батька ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини за законом до приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Пономаренка Є. П. звернулася мати позивача ОСОБА_3 . Нотаріусом була заведена спадкова справа № 136/2023. 
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_3 , яка проживала одна та була зареєстрована на дату смерті за адресою: АДРЕСА_1 .
Після смерті матері ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини за законом до приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Пономаренка Є. П. звернувся позивач та його сестра ОСОБА_4 . Нотаріусом була заведена спадкова справа № 142/2025. 
В складі спадщини, яка залишилась після померлої матері є житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 , який був збудований у 1966 році батьками за час перебування у шлюбі. Проте, за життя вони не ввели вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в експлуатацію та не оформили правовстановлюючих документів на нього.
Відповідно до Витягів з погосподарських книг Орлівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області на 1991-2025 роки головою домогосподарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 був ОСОБА_2 .
Технічний паспорт на будинок АДРЕСА_1 при житті батьків не виготовлявся.
Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок, інвентаризаційна справа № 668 від 29.10.2025, житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 має такі характеристики: житловий будинок з дерева обкладеного цеглою, загальною площею 67,8 кв. м., житлова площа 29,3 кв. м., на плані зазначений літерою А-1, а-1, а1, а2, сарай літ. Б-1, б-1, Е-1, погріб літ. В, Д, літня кухня літ. Г-1, гараж літ. Ж-1.
Відповідно до Довідки № 1017 від 29.12.2025, виданої ТОВ «Трудовий колектив Чернігівського обласного бюро технічної інвентаризації», станом на 31 грудня 2012 року на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 право власності не зареєстровано.
29 грудня 2025 року за № 1728 приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Пономаренком Є. П. було засвідчено Договір про поділ спадщини, за яким ОСОБА_4 та ОСОБА_1 дійшли між собою згоди та добровільно поділити спадщину, яка залишилася після смерті матері, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . За цим договором позивачу перейшов у спадщину житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Приватний нотаріус Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Пономаренко Є. П. 29 грудня 2025 року видав Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відмовивши позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 , у порядку спадкування після покійної матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В зв`язку з тим, що приватний нотаріус без правовстановлюючого документа на спадкове домоволодіння не може видати свідоцтво про право на спадщину в частині домоволодіння, а державний реєстратор не може видати свідоцтво про право власності на нерухоме майно і зареєструвати його на ім`я позивача, просить суд визнати за ОСОБА_1 у порядку спадкування після покійної матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , загальною площею 67,8 кв.м., житловою площею 29,3 кв.м.
Позовна заява надійшла до суду 03.03.2026. Ухвалою головуючого судді від 05.03.2026 було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 08.04.2026. Ухвалою суду від 08.04.2026 справу було призначено до судового розгляду на 07.05.2026.
Позивач в судове засідання не з`явився, про день та час судового засідання повідомлений належним чином, при пред`явленні позову заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності. 
Куликівською селищною радою надано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позов визнає, просить розглядати справу за відсутності представника селищної ради.
Приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Пономаренком Є. П. надана заява про розгляд справи без його участі. 
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Безпосередньо дослідивши письмові докази у справі та матеріали спадкових справ № 136/2023 та 142/2025, наданих приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Пономаренком Є. П. щодо майна померлих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , суд дійшов наступних висновків.
Згідно зі свідоцтвом про народження ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьками зазначено: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 8). 
Згідно зі свідоцтвом про одруження ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали шлюб 10.04.1961 (а.с. 8).
ОСОБА_2 помер в с. Орлівка Чернігівського району Чернігівської області ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).
ОСОБА_3 померла в с-щі Куликівка Чернігівської області ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7).
Згідно з довідкою Куликівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області № 237 від 22.12.2025 на день смерті ОСОБА_2 проживав разом з дружиною ОСОБА_3 та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9).
Згідно з довідкою Куликівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області № 188 від 23.10.2025 на день смерті ОСОБА_3 проживала одна та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10).
На випадок свої смерті ОСОБА_2 залишив заповіт, за яким все своє майно заповів дочці ОСОБА_4 та сину ОСОБА_1 (а.с. 73). 
На випадок своєї смерті ОСОБА_3 залишила заповіт, за яким заповіла дочці ОСОБА_4 державний акт на право власності на земельну ділянку площею 5,33 га на землях села Орлівка Куликівської селищної ради (а.с. 59).
Однак, за даними спадкової справи № 136/2023 ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_2 за законом, подавши відповідну заяву 07.11.2023. Заяви про прийняття спадщини від спадкоємців за заповітом відсутні, разом зі спадкодавцем діти ОСОБА_5 та ОСОБА_1 не проживали. 07.11.2023 ОСОБА_3 отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на належні ОСОБА_2 земельні ділянки (а.с. 71-76).
За даними спадкової справи № 142/2025 ОСОБА_4 заявою від 24.10.2025 відмовилась від прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 за заповітом та подала заяву про прийняття спадщини за законом. ОСОБА_1 29.12.2025 подав заяву про прийняття спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_3 . Позивач та ОСОБА_4 отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на належні померлій матері ОСОБА_3 земельні ділянки (а.с. 55-70). 
29 грудня 2025 року приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Пономаренком Є. П. засвідчений Договір про поділ спадщини, за яким ОСОБА_4 та ОСОБА_1 дійшли між собою згоди та добровільно поділити спадщину, яка залишилася після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Сторони досягли згоди відійти від рівності часток та домовились, що ОСОБА_4 переходить у спадщину частина належних спадкодавцю земельних ділянок, а позивач отримує у спадщину, окрім земельних ділянок, житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою : АДРЕСА_1 (а.с. 65-66).
Інформація про інших спадкоємців, які претендують на спадщину ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в матеріалах спадкової справи та за даними Спадкового реєстру відсутня. 
Однак, своєю постановою від 29.12.2025 приватний нотаріус Пономаренко Є. П. відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований у АДРЕСА_1 , посилаючись на відсутність документів, підтверджуючих право власності спадкодавця на це майно (а. с. 29). 
Відповідно до технічного паспорту на будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , будинок має наступну характеристику: житловий будинок А-1, веранда а-1, ганок а1, сараї Б-1, б-1, Е-1, погріб а2, В, Д, літня кухня Г-1, гараж Ж-1, рік побудови 1966 (а. с. 15-16). Відомості щодо самочинного будівництва відсутні.
За інформаційною довідкою № 1017 від 29.12.2025, виданою ТОВ «Трудовий колектив Чернігівського обласного бюро технічної інвентаризації», станом на 31 грудня 2012 року на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 право власності не зареєстровано (а.с. 14).
Згідно з витягами з погосподарських книг Орлівської сільської ради на 1991-1995, 1996-2000, 2001-2005, 2006-2010, 2011-2015, 2016-2020, 2021-2025 роки, житловий будинок по АДРЕСА_1 знаходиться в особистій власності господарства, з 1991 року головою домогосподарства значиться ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - член господарства (а.с. 11-12).
Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Положеннями ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту не заборонений законом, зокрема такий, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.
Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, підлягають з`ясуванню та оцінюються судом записи у погосподарських книгах, ухвалені органами місцевого самоврядування рішення про оформлення права власності громадян на будинки, технічний паспорт на будівлі, документи про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.
Надані суду докази суперечностей не містять та оцінюються судом як достовірні.
Згідно зі ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом визнаються державою.
До часу набрання чинності Цивільним кодексом України 2003 року та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.
Державна реєстрація права на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української PCP, затвердженої 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим Наказом Міністерства Юстиції України від 07.02.2002 № 7/5, зареєстрованим в Міністерстві Юстиції 18.02.2002 № 157/6445 з подальшими змінами.
Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Відповідно до вищезазначеної Інструкції (втратила чинність) державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах реєстрації не підлягали.
Відповідно до роз`яснення Міністерства Юстиції України від 21 лютого 2005 року №19-32/319 в разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.
Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав.
Відповідно п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07. 02 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» необхідно мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно. Однак, необхідно розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна.
Згідно з п. 23 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.
Вимогами ч. 4 ст. 206 ЦПК України встановлено, що в разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем не суперечить законним правам, свободам чи інтересам інших осіб та є підставою для задоволення позовних вимог.
Аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає встановленим, що будинок АДРЕСА_1 об`єктивно існує як об`єкт нерухомого майна, має технічні характеристики житлового будинку та має визначену вартість. Будинок збудований ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в період зареєстрованого шлюбу та відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю (діяв на час виникнення права власності) перебував у їх спільній сумісній власності. Однак, спадкодавці ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за життя не оформили право власності на домоволодіння. Мати позивача ОСОБА_3 фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка, у той час як спадкоємці за заповітом спадщину не прийняли, однак, також не оформила своїх спадкових прав. ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті матері за законом у встановленому законом порядку, питання про поділ спадщини з іншим спадкоємцем за законом вирішено в позасудовому порядку та отримав свідоцтво про право на частину спадщину, однак не може оформити свої спадкові права у нотаріальному порядку через відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок, у зв`язку з чим його право власності підлягає судовому захисту шляхом задоволення заявленого позову. 
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19, 81, 89, 200, 206, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) право власності на житловий будинок садибного типу АДРЕСА_1 , загальною площею 67,8 кв.м, житловою площею 29,3 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами (житловий будинок А-1, веранда а-1, ганок а1, погріб а2, В, Д, сарай Б-1, б-1, Е-1, літня кухня Г-1, гараж Ж-1) у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення суду складено 07.05.2026.

Суддя Н. Ю. Рубаненко