ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.06.2026 Справа № 914/1065/26 
За позовом: Акціонерного товариства «Ідея Банк», м.Львів
до відповідача: Фізичної особи – підприємця Садохи Юлії Ігорівни, м.Кам`янка-Бузька, Львівська область
про: стягнення 175432,49грн за кредитним договором №КБ03.00203.010434422 від 29.09.2023 
Суддя Ділай У.І. 
Без участі представників

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.04.2026, справу №914/1065/26 призначено для розгляду судді У.І.Ділай.
Ухвалою від 13.04.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку письмового провадження без участі представників сторін. Зобов`язано відповідача у строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати письмовий відзив (заперечення) на позовну заяву із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення.
28.04.2026 від позивача до суду надійшла заява, до якої долучено для огляду оригінали документів, копії яких містяться в матеріалах справи.
Ухвалою від 01.06.2026 зобов`язано позивача подати довідку про стан заборгованості в термін до 10.06.2026. 
04.06.2026 від позивача до суду надійшла заява, в якій зазначено, що після подання позову відповідачем було частково сплачено заборгованість в розмірі 17500,00 грн, що була спрямована на погашення кредитної заборгованості за кредитним договором № КБ03.00203.010434422 від 29.09.2023, яка була заявлена до стягнення в суді, а саме: на погашення простроченого боргу – 8500,16 грн, на погашення прострочених процентів – 2,51 грн, на погашення простроченої плати за обслуговування кредиту 8997,33 грн. З огляду на вказане заборгованість за кредитним договором станом на 02.06.2026 становить 157932,49 грн та складається з: простроченого боргу – 90666,60 грн; прострочених процентів – 18,22 грн; простроченої плати за обслуговування кредиту – 67247,67 грн. Відтак АТ «Ідея Банк» заявило про відмову від частини позовних вимог в частині стягнення грошових коштів у розмірі 17500,00 грн. При цьому позовні вимоги на загальну суму в розмірі 157932,49 грн та понесені судові витрати у розмірі 2662,4 грн банк підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити й стягнути з відповідача. 
Конверт з ухвалою від 13.04.2026, надісланий відповідачу на адресу, яка зазначена в позові та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернутий поштовим відділенням із відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.12.2020 у справі № 902/1025/19 cуд звернув увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).
Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
У разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та / або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах передбачена статтями 162, 165, 258, 263, 290, 295 ГПК України, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (близький за змістом висновок викладено у постановах Верховного Суду від 12.04.2021 у справі № 910/8197/19, від 09.12.2021 у справі № 911/3113/20, від 19.12.2022 у справі №910/1730/22).
Станом на 08.06.2026 від відповідачів до суду відзив не надходив. З матеріалами справи представник відповідача-2 ознайомлений.
Відповідачі протягом розгляду справи не скористалися своїм правом подання відзиву на позовну заяву та надання доказів в порядку статті 80 Господарського процесуального кодексу України. 
Отже, господарським судом виконані всі можливі заходи щодо сповіщення відповідача про час та місце судового засідання.
Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.
Враховуючи те, що норми статті 81 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.
Відповідно до ст.248 Господарського процесуального кодексу України - суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Строк вирішення спору завершився 13.06.2026. Відтак, в суду відсутні підстави для подальшого відкладення розгляду справи поза межами строку, встановленого для вирішення спору у спрощеному позовному провадженні.
В процесі розгляду матеріалів справи суд
встановив:
Згідно з позовом, 29.09.2023 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» (надалі – позивач, банк) та Фізичною особою – підприємцем Галич Юлією Ігорівною (надалі – відповідач, позичальник, боржник) укладено кредитний договір № КБ03.00203.010434422, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти на поповнення обігових коштів в сумі 1020000 грн зі сплатою фіксованих процентів 1,1 % річних, шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника НОМЕР_1 , зі строком користування по 29.09.2026 включно (п.п. 2.1.1-2.1.7 договору). 
Згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 16.12.2023 проведено реєстрацію змін до відомостей про фізичну особу – підприємця, зокрема, зміна прізвища. Так, Галич Юлія Ігорівна змінила прізвище на «Садоха».
Відповідно до п. 2.5. кредитного договору, датою видачі кредитних коштів є день списання коштів з позичкового рахунку позичальника. 
На підтвердження видачі кредиту (перерахування коштів) долучено банківську виписку. 
Відповідно п. 3.1.1. кредитного договору сторони погодили, що комісія за видачу кредитних коштів утримується банком з суми кредиту в день видачі кредитних коштів. 
Згідно з п. 3.1.2. кредитного договору, комісія за обслуговування кредитної заборгованості нараховується щомісяця, починаючи з дати надання кредиту та сплачується позичальником щомісячно в терміни та в розмірах, вказаних у графіку щомісячних платежів, який наведений в Додатку №1 до даного договору. Базою для нарахування комісії є початкова сума кредиту. 
За умовами п. 3.2. кредитного договору, проценти нараховуються два рази на місяць за методом «факт/факт». 
Відповідно до п. 3.3. кредитного договору, базою для нарахування процентів є залишок заборгованості за кредитом. 
Згідно з п. 3.4. кредитного договору, графік платежів позичальника за договором кредиту в розрізі сум погашення кредиту, процентів і комісії за обслуговування кредитної заборгованості є невід`ємною частиною договору кредиту. Нарахування процентів і комісії за обслуговування кредитної заборгованості припиняється після повного повернення всієї заборгованості за договором кредиту, а також у інших випадках, передбачених цим договором або законом. 
Відповідно до п. 4.1. кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і в терміни, передбачені цим договором.
Згідно з п. 4.2. кредитного договору, позичальник повертає кредит разом з процентами та щомісячною комісією за обслуговування кредитної заборгованості до дня/числа кожного місяця, згідно з графіком. 
Відповідно до п. 4.4. кредитного договору, позичальник забезпечує наявність на своєму поточному рахунку № НОМЕР_2 грошових коштів у сумі, необхідній для сплати щомісячних платежів згідно графіку. 
За твердженням позивача, позичальник не виконав взятих зобов`язань своєчасно та в повному обсязі. Станом на 09.02.2026 загальна сума заборгованості відповідача перед банком за кредитним договором становить 175432,49грн, з них: сума простроченої заборгованості по кредиту – 99166,76 грн; сума простроченої заборгованості за процентами – 20,73 грн; сума простроченої плати за обслуговування кредиту – 76245грн.
Згідно з п. 5.2.5. кредитного договору, банк має право відмовити у видачі позичальнику кредиту або його частини та/або вимагати дострокового повернення кредиту у наступних випадках, зокрема: невиконання/неналежного виконання позичальником зобов`язань, передбачених цим договором; невиконання грошових зобов`язань за договором. При цьому датою, з якої у банку виникає право вимагати у позичальника погашення заборгованості за цим договором в повному обсязі, є наступний банківський день за днем, коли банку стало відомо про хоча б один з зазначених у п. 5.2.5. цього договору фактів. Банк письмово повідомляє позичальника у випадку прийняття рішення про відмову від виплати кредиту з зазначених вище підстав. Сторони домовилися, що виникнення зобов`язання позичальника достроково повернути кредитору всю заборгованість за цим договором згідно п. 5.2.5. цього договору, тягне за собою виконання всіх передбачених цим договором платіжних зобов`язань позичальника в строк або термін, що зазначений у відповідній вимозі банку, яка направляється позичальнику в порядку, передбаченому п. 11.1. цього договору. В разі направлення банком вимоги про дострокове погашення заборгованості - термін повернення кредиту та виконання інших грошових зобов`язань за договором є таким, що настав.
У порядку досудового врегулювання спору 07.11.2025 позивач направив відповідачу вимогу про погашення простроченої заборгованості, яка залишена останнім без відповіді та задоволення. 
Спір виник внаслідок того, що відповідач своїх зобов`язань щодо повернення кредиту не виконав. Відтак, позивач подав до Господарського суду Львівської області позов про стягнення з відповідача 99166,76 грн простроченого боргу, 20,73 грн прострочених процентів, 76245,00 грн простроченої плати за обслуговування кредиту.
Після відкриття провадження в цій справі 20.05.2026 відповідач частково сплатив заборгованість на загальну суму 17500,00грн. Як зазначив позивач заборгованість за кредитним договором станом на 02.06.2026 становить 157932,49 грн та складається з: простроченого боргу – 90666,60 грн; прострочених процентів – 18,22 грн; простроченої плати за обслуговування кредиту – 67247,67 грн. 
Відповідач відзиву на позов не подав.
При прийнятті рішення суд виходив із такого.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 Цивільного кодексу України).
Як підтверджено матеріалами справи, позивач та відповідач уклали кредитний договір №КБ03.00203.010434422 від 29.09.2023, у зв`язку з чим набули взаємних прав і обов`язків. 
У матеріалах справи відсутні та сторонами не надані докази визнання недійсним спірного договору чи визнання неукладеним в певній частині. Також відсутні докази про розірвання спірного договору.
Статтею 1054 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Для виконання кредитного договору необхідне вчинення сторонами передбачених умовами договору дій, які призводять до встановлення між ними кредитного правовідношення. Таке відношення встановлюється між сторонами з часу отримання позичальником від банку кредиту. З настанням цієї події договір як підстава для виникнення кредитного правовідношення у повному обсязі вважається таким, що відбувся.
Правовідношення, що виникло, є зобов`язанням. У подальшому сторони в залежності від суб`єктивного становища виконують обов`язок вчинити дію чи здійснюють вимоги, визначені змістом правовідношення, відповідно до умов договору, тобто виконують зобов`язання.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. ст. 526, 525 ЦК України). 
Згідно з ч.1 ст.1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. 
У п.2.1.6 договору сторони погодили, що термін повернення кредиту – 29.09.2026.
На виконання умов спірного договору позивачем надано відповідачу кредитні кошти, що підтверджено випискою по банківському рахунку, долученими до матеріалів справи (оригінали судом оглянуто). Натомість, відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання в частині своєчасного повернення суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом. 
У порядку досудового врегулювання спору 07.11.2025 позивач направив відповідачу вимогу про погашення простроченої заборгованості, яка залишена останнім без відповіді та задоволення. 
Частиною 2 статті 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Слід зауважити, що сторони в договорі також передбачили право позивача вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів у разі неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором.
Суд зазначає, що пред`явлення кредитором вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором фактично змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення кредитора з такою достроковою вимогою до позичальника в порядку частини 2 статті 1050 ЦК України вважається, що строк виконання кредитного договору в повному обсязі є таким, що настав.
При цьому, у разі пред`явлення до позичальника вимоги в порядку частини 2 статті 1050 ЦК України право кредитора нараховувати передбачені кредитним договором відсотки за користування кредитом припиняється, а кредитор втрачає право нараховувати відсотки після настання терміну повернення, який зазначений ним у відповідному повідомленні/претензії на адресу боржника, оскільки такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови виконання основного зобов`язання з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, змінив порядок і строк його виконання, припинив подальше кредитування позичальника, змінив строк дії кредитної лінії та термін повернення кредиту (відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13.11.2024 у справі №916/1950/16 (916/4694/15)).
Згідно з п. 5.2.5. кредитного договору, банк має право відмовити у видачі позичальнику кредиту або його частини та/або вимагати дострокового повернення кредиту у наступних випадках, зокрема: невиконання/неналежного виконання позичальником зобов`язань, передбачених цим договором; невиконання грошових зобов`язань за договором. При цьому датою, з якої у банку виникає право вимагати у позичальника погашення заборгованості за цим договором в повному обсязі, є наступний банківський день за днем, коли банку стало відомо про хоча б один з зазначених у п. 5.2.5. цього договору фактів. Банк письмово повідомляє позичальника у випадку прийняття рішення про відмову від виплати кредиту з зазначених вище підстав. Сторони домовилися, що виникнення зобов`язання позичальника достроково повернути кредитору всю заборгованість за цим договором згідно п. 5.2.5. цього договору, тягне за собою виконання всіх передбачених цим договором платіжних зобов`язань позичальника в строк або термін, що зазначений у відповідній вимозі банку, яка направляється позичальнику в порядку, передбаченому п. 11.1. цього договору. В разі направлення банком вимоги про дострокове погашення заборгованості - термін повернення кредиту та виконання інших грошових зобов`язань за договором є таким, що настав.
У вимозі, направленій відповідачу 04.11.2025, позивач встановив тридцятиденний строк від дня надіслання вимоги для дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами та комісії за договором.
Такими діями позивач змінив строк виконання кредитного зобов`язання.
Зважаючи на викладене, відповідач зобов`язаний був виконати зобов`язання за договором у повному обсязі у строк до 07.12.2025 включно.
Відповідач дану обставину не заперечив, не спростував доводів позовної заяви, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судового розгляду. 
Після відкриття провадження в цій справі відповідач частково сплатив заборгованість на загальну суму 17500,00грн. Банк заявив відмову від сплаченої частини позовних вимог. Отже, суд доходить висновку про закриття провадження в цій частині.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.
Відповідач самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями і така відповідальність не може ставитися у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.
Згідно із ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
Доказів наявності обставин зазначених у ст. 617 ЦК України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання відповідачем не подано.
Враховуючи зазначене та перевіривши наданий позивачем розрахунок позовних вимог, станом на дату прийняття рішення суд відзначає, що обов`язок по поверненню кредитних коштів у повному обсязі настав, заборгованість по кредиту в сумі 90666,60 грн простроченого боргу; 18,22 грн прострочених процентів; 67247,67 грн простроченої плати за обслуговування кредиту перед банком належним чином доведена, документально підтверджена та відповідачем не спростована, а тому вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Судовий збір покладається на відповідача, оскільки спір виник з його вини.
Керуючись статтями 4, 7, 13, 14, 73, 74, 76-79, 129, 191, 231, 233, 236, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:
1.Позов задоволити частково.
2.Стягнути з Фізичної особи – підприємця Садохи Юлії Ігорівни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» (79008, Львівська область, місто Львів, вулиця Валова, 11; ідентифікаційний код 19390819) 90666,60 грн боргу; прострочених процентів – 18,22 грн; простроченої плати за обслуговування кредиту – 67247,67 грн та 2662,40 грн судового збору. 
3.Прийняти відмову Акціонерного товариства «Ідея Банк» від частини позовних вимог у розмірі 17500,00 грн.
4.Провадження в частині позовних вимог у розмірі 17500,00 грн – закрити.
5.Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України.
Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повне рішення складено 15.06.2026.

Суддя Уляна ДІЛАЙ