ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/12090/25  Номер провадження 33/814/589/26	Головуючий у 1-й інстанції Горбунова Я. М.  Доповідач ап. інст. Корсун О. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2026 року 	м. Полтава	

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Корсун О.М., за участю секретаря судового засідання Пархоменко Ю.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Віценчік О.В., на постанову Шевченківського районного суду м. Полтава від 15 жовтня 2025 року,
ВСТАНОВИВ:
Цією постановою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 34 000 гривень, із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки без оплатного вилучення транспортного засобу.
Стягнуто з ОСОБА_1 605 гривень 60 копійок судового збору.
За постановою місцевого суду ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він 02 серпня 2025 року о 09 годині по вул. Ореста Левицького, 17 у м. Полтава, будучи особою, яка була раніше піддана адміністративному стягненню за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння за постановою Зарічного районного суду м. Суми від 08 жовтня 2024 року, діючи повторно протягом року, керував транспортним засобом «Volkswagen Golf», н.з. НОМЕР_1 , із ознаками алкогольного сп`яніння у вигляді: запаху алкоголю з порожнини рота, вираженого тремтіння пальців рук, поведінки, що не відповідала обстановці, та відмовився від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
В апеляційній скарзі адвокат Віценчік О.В. просить скасувати постанову Шевченківського районного суду м. Полтава від 15 жовтня 2025 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що: зупинка транспортного засобу була здійснена з порушенням вимог закону, що ставить під сумнів законність усіх подальших процесуальних дій; ОСОБА_1 є військовослужбовцем, на момент події перебував на службі та виконував службове завдання, що вимагало застосування спеціального порядку огляду, передбаченого ст.266-1 КУпАП, але поліцейські при висуванні ОСОБА_1 вимог щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння порушили цей порядок; ОСОБА_1 не мав ознак алкогольного сп`яніння та висунута йому вимога щодо проходження огляду на стан названого сп`яніння була безпідставою; він не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, наполягав на проходженні огляду з використанням спеціального технічного засобу, але такої можливості йому не було надано, та самостійно приблизно через півтори години після події пройшов медичний огляд, за результатами якого надано висновок і встановлено те, що він перебував у тверезому стані; ОСОБА_1 не відсторонявся від керування транспортним засобом; протокол про адміністративне правопорушення і долучені поліцією відеозаписи є неналежними та недопустимими доказами; відеозапис із нагрудної камери не відтворюється та його неможливо переглянути; ОСОБА_1 повинен бути звільнений від сплати судового збору, оскільки він є військовосулужбовцем, учасником бойових дій, має військове звання та перебуває на службі у військовій частині. Також апелянт посилається на те, що ОСОБА_1 не був повідомлений про розгляд справи в місцевому суді.
Водночас адвокат Віценчік О.В. заявила клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції як такого, що був пропущений із поважних причин.
Особі, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та його представнику – адвокату Віценчік О.В., було належним чином повідомлено про місце, дату, час апеляційного розгляду та вони заявили клопотання про здійснення апеляційного розгляду без їх участі.
Суд апеляційної інстанції вивчив матеріали справи, проаналізував доводи апелянта та дійшов висновку про таке.
Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Разом з тим, строк на апеляційне оскарження постанови підлягає поновленню, коли він пропущений з поважних причин. Поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження є обставини, що об`єктивно перешкоджали особі, яка має право на оскарження постанови, вчасно подати апеляційну скаргу.
Зважаючи на хронологію обставин у даному провадженні, враховуючи те, що розгляд справи в суді першої інстанції здійснювався без участі ОСОБА_1 та його представника, ОСОБА_1 наразі проходить і на момент прийняття оскаржуваної постанови проходив військову службу, обставини отримання стороною особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, копії оскаржуваної постанови та ознайомлення з її змістом зі сплином часу після закінчення строку апеляційного оскарження, що істотно вплинуло на тривалість реалізації права апеляційного оскарження для ОСОБА_1 та його представника, звернення адвоката з апеляційною скаргою протягом десятиденного строку з моменту ознайомлення зі змістом оскаржуваної постанови, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду має бути поновлений представнику особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, як такий, що пропущений із поважних причин.
Статтею 294 КУпАП регламентовано, що судове рішення суду першої інстанції переглядається в межах доводів апеляційної скарги.
Виходячи з положень ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно зі ст.245 КУпАП завданням судді при розгляді справ про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Частиною 1 ст.130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За ч.2 ст.130 КУпАП відповідальність настає за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.
Відповідно до вимог п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП – повторного протягом року вчинив порушення, яке полягало у відмові ним як особою, яка керувала транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується наявними у матеріалах справи належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності достатніми та взаємозв`язаними доказами, і є обґрунтованим.
Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №409845 02 серпня 2025 року о 09 годині по вул. Ореста Левицького, 17 у м. Полтава ОСОБА_1 , діючи повторно протягом року, в порушення вимог п.2.5 ПДР України керував транспортним засобом «Volkswagen Golf», н.з. НОМЕР_1 , із ознаками алкогольного сп`яніння у вигляді: запаху алкоголю з порожнини рота, вираженого тремтіння пальців рук, поведінки, що не відповідала обстановці, та відмовився від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с.1).
Наведені вище обставини об`єктивно підтверджуються даними відеозаписів, записаних на технічному носієві інформації, з яких установлено те, що 02 серпня 2025 року о 09 годині по вул. Ореста Левицького, 17 у м. Полтава ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen Golf», н.з. НОМЕР_1 , і був зупинений поліцією. Після зупинки поліцейським установлено наявність підстав уважати, що водій ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, про що повідомлено ОСОБА_1 . У процесі висування ОСОБА_1 поліцейським вимог щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 в телефонній розмові з іншою особою, в контексті висування йому вимоги щодо проходження огляду зазначив, що: "мене зупинила поліція .... драгер, розповідають", просив поліцейських «увійти в положення», не накладати на нього суворе стягнення, а обмежитись мінімальним штрафом, не позбавляти його ще раз посвідчення водія, не складати щодо нього матеріали провадження за ст.130 КУпАП. Однак на багаторазові вимоги поліції ОСОБА_1 своїми поведінкою та діями відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відповідно до встановленого порядку. ОСОБА_1 цілеспрямовано й умисно ухилявся від даного огляду, не виконуючи багаторазові вимоги поліції щодо проходження огляду, при тому, що повною мірою усвідомлював зміст вимог щодо проходження в установленому законодавством порядку огляду на стан названого сп`яніння, про що свідчить зміст його відповідей, а також, незважаючи на попередження поліцейського про те, що за вчинення вказаних вище дій ОСОБА_1 передбачено адміністративну відповідальність за ст.130 КУпАП. Поведінка та дії ОСОБА_1 не викликають сумніву в тому, що його позиція полягала в умисній і цілеспрямованій відмові від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. Позиція ОСОБА_1 щодо відмови від проходження даного огляду була категоричною незалежно від місця та способу його проведення та полягала в умисному ухиленні від такого огляду в цілому, що також підкреслюється тим, що під час висування поліцейським вимоги щодо проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 зазначив: «вчора випив бренді-колу, ну звісно воно щось покаже». Така позиція ОСОБА_1 щодо відмови й ухилення від огляду була незмінною включно до процедури, під час якої здійснювалося оформлення матеріалів провадження, в тому числі складання протоколу про адміністративне правопорушення. Після чого поліцейський повідомив ОСОБА_1 , що такі його дії сприймаються як відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння і щодо нього буде складено протокол за порушення вимог п.2.5 ПДР України та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП. Лише через певний час, вже в ході складання поліцейським протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 вказав про бажання пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу, на що поліцейський йому роз`яснив, що на даній стадії це неможливо, оскільки вже розпочато складання протоколу та попередньо ОСОБА_1 на неодноразові вимоги поліції відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі, на що ОСОБА_1 нічого не відповів (а.с.6).
В акті огляду ОСОБА_1 підтвердив своїм підписом факт його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу, який здійснюється поліцейським (а.с.4).
У направленні ж ОСОБА_1 на огляд до медичного закладу зафіксовано виявлені в нього поліцією ознаки алкогольного сп`яніння у вигляді: запаху алкоголю з порожнини рота, вираженого тремтіння пальців рук, поведінки, що не відповідала обстановці (а.с.5).
Як убачається з матеріалів провадження, за постановою Зарічного районного суду м. Суми від 08 жовтня 2024 року, яка набрала законної сили 19 жовтня 2024 року, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП із накладенням на нього відповідного адміністративного стягнення, зокрема, за те, що він 25 вересня 2024 року о 08 годині 45 хвилин у порушення вимог п.2.9 «а» ПДР України, діючи повторно протягом року, керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проводився із застосуванням спеціального технічного засобу «Alcotest Crafter 7510», з результатами якого (1, 84 проміле алкоголю в крові) ОСОБА_1 погодився (а.с.2, 7-10).
Таким чином керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, вчинене 25 вересня 2024 року, утворює кваліфікуючу ознаку повторності протягом року у справі, що є предметом апеляційного розгляду.
Отже, викладені вище докази підтверджують зміст один одного й безперечно доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, та об`єктивних обставин не довіряти їм немає. Підстав для висновку про недопустимість, недостовірність чи неналежність цих доказів перевіркою матеріалів справи не встановлено.
Пунктом 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України №1452/735 від 09 листопада 2015 року, визначено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Саме ці дискреційні повноваження поліцейського дають йому право самостійно визначати наявність чи відсутність підстав для проведення огляду водія на стан сп`яніння.
Як убачається з матеріалів відеозапису, поліцією було встановлено наявність підстав уважати, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння з ознаками такого стану у вигляді: запаху алкоголю з порожнини рота, вираженого тремтіння пальців рук, поведінки, що не відповідала обстановці. Ці ж ознаки зафіксовано в протоколі про адміністративне правопорушення та направленні на медичний огляд. Про наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння поліцейський повідомляв ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу. Сам ОСОБА_1 під час висування поліцією вимоги щодо проходження ним огляду на стан алкогольного сп`яніння підтвердив: «вчора випив бренді-колу, ну звісно воно щось покаже».
У силу приписів ст.130, ст.266 КУпАП, п.2.5 ПДР України проходження водієм огляду на стан алкогольного сп`яніння на вимогу поліцейського, який установив наявність підстав для висновку про перебування водія в стані алкогольного сп`яніння, відповідно до встановленого законодавством порядку є безумовним обов`язком водія.
Отже, з урахуванням наведених вище обставин і вимог закону, суд апеляційної інстанції вважає необгрунтованими посилання апелянта на безпідставність висування поліцією вимог щодо проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Доводи апелянта про те, що відеозапис із нагрудної камери не відтворюється та його неможливо переглянути є неспроможними, оскільки перевіркою матеріалів справи встановлено, що даний відеозапис, який міститься на технічному носієві інформації (оптичному диску), відтворюється в повному обсязі, є належної якості та відповідно наявна можливість його перегляду й надання йому оцінки як доказу судом.
Що стосується посилань сторони особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на висновок КП «Полтавський обласний центр терапії залежностей Полтавської обласної ради» №753 від 02 серпня 2025 року про те, що в ОСОБА_1 не виявлено ознак сп`яніння, слід зазначити наступне.
З матеріалів відеозаписів, змісту апеляційної скарги та вказаного вище висновку вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до медичного закладу для проходження зазначеного вище огляду в закладі охорони здоров`я вже після складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення самостійно в порядку самозвернення (за особистою заявою), за відсутності поліцейських, які його зупинили, були присутні на місці події та здійснювали оформлення щодо нього матеріалів провадження. ОСОБА_1 згоду на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки з використанням спеціального технічного засобу почав висловлювати вже в процесі оформлення поліцією щодо нього матеріалів провадження, в тому числі складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, що полягає у відмові особи, яка керувала транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, є закінченим з моменту відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відповідно до встановленого порядку.
За ч.2 ст.130 КУпАП відповідальність настає за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.
Далі за змістом п.6 розділу Розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07 листопада 2015 року, в разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису (а в разі неможливості застосування таких засобів у присутності двох свідків) складає протокол про адміністративне правопорушення.
У п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року передбачено, що, якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.
Таким чином, із моменту неодноразової відмови водія ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння ним було вчинено закінчене адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.130 КУпАП, після чого поліцейський із дотриманням нормативних положень обґрунтовано розпочав фіксування фактичних обставин цього правопорушення в протоколі. Тому висловлення ОСОБА_1 в подальшому тверджень щодо згоди на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння та проходження ним самостійно огляду в закладі охорони здоров`я, які мали місце вже після закінчення вчиненого ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, і, більше того, висловлення таких тверджень ОСОБА_1 здійснювалося вже під час процедури фіксації вчиненого ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, у відповідному процесуальному документі (протоколі) суб`єктом владних повноважень, а проходження ОСОБА_1 огляду - після складання протоколу про адміністративне правопорушення, то вказані обставини не спростовують наявність у діях ОСОБА_1 події та складу вказаного вище адміністративного правопорушення.
В аспекті викладеного вище апеляційний суд також зауважує, що місцевим судом у межах протоколу про адміністративне правопорушення притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння особою, яка керує транспортним засобом, що є порушенням вимог п.2.5 ПДР України та утворює самостійну альтернативну форму об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.
При цьому, названий вище огляд у медичному закладі не відповідає порядку такого огляду, визначеного в ст.266 КУпАП, положеннях Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі - Інструкція), оскільки здійснений без направлення і доставлення ОСОБА_1 для огляду поліцейським (проведено огляд у порядку самозвернення ОСОБА_1 на підставі його особистої заяви), а також огляд у медичному закладі й складення висновку за результатами огляду проведено без залучення поліцейського, присутність якого при огляді є обов`язковою.
Отже, подальші твердження ОСОБА_1 на стадії оформлення щодо нього матеріалів провадження та наявність у матеріалах справи зазначеного вище медичного висновку не впливають на необхідність і правильність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності в даній справі за ч.2 ст.130 КУпАП.
Позбавлені підстав і доводи апелянта, які зводяться до порушення поліцейським порядку висування ОСОБА_1 вимоги щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння з посиланням на те, що до ОСОБА_1 як військовослужбовця мав застосовуватись спеціальний порядок огляду на стан сп`яніння, передбачений ст.266-1 КУпАП.
За ст.172-20 КУпАП відповідальність настає за:
розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння (ч.1);
участь начальників (командирів) та інших керівників у розпиванні з підлеглими військовослужбовцями, а також військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів під час виконання ними обов`язків військової служби, або невжиття ними заходів для відсторонення від обов`язків військової служби осіб, які перебувають у нетверезому стані, стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або приховування випадків розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів, появи на території військової частини в нетверезому стані, стані наркотичного чи іншого сп`яніння підлеглих військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів (ч.2);
дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду (ч.3).
Водночас ч.1 ст.130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а відповідно до ч.2 ст.130 КУпАП відповідальність настає за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.
За ч.ч.1-4 ст.266-1 КУпАП військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів, а також військовослужбовці Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
У разі незгоди військовозобов`язаного та резервіста під час проходження зборів, а також військовослужбовця Збройних Сил України на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, уповноваженими особами з використанням спеціальних технічних засобів та тестів або у разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Аналогічні за змістом положення містяться в Порядку направлення військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, та проведення такого огляду, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України №32 від 12 січня 2024 року.
У той же час, ст.266 КУпАП визначено спеціальний порядок огляду на стан алкогольного сп`яніння спеціального суб`єкта - водія транспортного засобу.
Відповідно до ч.ч.2-3 ст.266 КУпАП  огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів.  У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. 
До того ж, у відповідності до положень ст.235-1 КУпАП військова інспекція безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України розглядає справи про вчинені водіями військових транспортних засобів - військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів, а також працівниками Збройних Сил України під час виконання ними службових обов`язків правопорушення, передбачені частинами першою, четвертою і п`ятою статті 121, статтею 121-1, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтями 124-1-126, статтею 132-1 цього Кодексу. Стаття 130 КУпАП до переліку вказаних статей і частин статей не належить.
За змістом ч.1 ст.15 КУпАП за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху військовослужбовці несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.
Разом з цим, адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.130 КУпАП, не належить до військових адміністративних правопорушень, і воно вчинене ОСОБА_1 як учасником дорожнього руху (водієм) на дорогах загального користування під час керування належним ОСОБА_2 транспортним засобом у цивільному одязі.
Тому висування ОСОБА_1 вимог поліцією щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як водієві транспортного засобу обгрунтовано проводилось у спеціально передбаченому порядку, який міститься у вимогах ст.266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України №1452/735 від 09 листопада 2015 року, а також керуючись Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом МВС України №1395 від 07 листопада 2015 року, якою не передбачено ні виклик, ні повідомлення Військової служби правопорядку. Відповідно й протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 правомірно складено уповноваженою особою органу Національної поліції, як це регламентовано п.1 ч.1 ст.255 КУпАП.
Учинені ОСОБА_1 протиправні дії чітко охоплюються диспозицією ч.2 ст.130 КУпАП та підлягають кваліфікації саме за цією нормою закону як правопорушення на транспорті проти безпеки руху, вчинене водієм шляхом порушення правил, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.
Водночас доводи апелянта щодо підстави та обставин зупинки автомобіля, відсторонення водія від керування транспортним засобом за своїм змістом не стосуються конструктивних ознак диспозиції ч.2 ст.130 КУпАП, не утворюють достатню підставу для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження щодо ОСОБА_1 , адже не спростовують факт керування ним транспортним засобом та його відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, вчинення цього порушення повторно протягом року, тобто наявність у діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, і, враховуючи викладене вище, також самі по собі не обумовлюють недопустимість чи неналежність доказів по справі з огляду на відсутність безпосереднього прямого зв`язку між цими питаннями та обставинами, які мають місце в межах складу вказаного вище адміністративного правопорушення.
Щодо доводів апелянта, які стосуються здійснення місцевим судом розгляду справи без участі ОСОБА_1 та неотримання ним повідомлення про розгляд справи, то можливість реалізації прав, передбачених законодавством України, в тому числі й тих, про які йдеться в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 та його представнику, було надано під час провадження в суді апеляційної інстанції, якими вони й скористалися в повному обсязі в спосіб, який уважали за необхідне. На стадії апеляційного оскарження та апеляційного провадження, в тому числі в апеляційній скарзі вони, зокрема, мали можливість навести аргументи, з яких вважали помилковим притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП. Разом з тим, дані доводи не знайшли свого підтвердження.
Таким чином, доводи апеляційної скарги, з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної постанови й закриття провадження щодо ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, не знайшли свого підтвердження.
Що стосується доводів апелянта про судовий збір, слід зазначити наступне.
Відповідно до ст.40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.  Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».
Згідно з п.п.12, 13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються:
військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків;
учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
Виходячи зі змісту правової позиції, яка містяться в постанові Верховного Суду від 31 липня 2024 року у справі №640/20463/20, вирішуючи питання про стягнення судового збору з військовослужбовця чи особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм п.п.12, 13 ч.1 ст.5 Закону «Про судовий збір» суд має перевіряти, чи пов`язана справа з виконанням військового обов`язку або службових обов`язків та чи стосується така справа захисту прав цих осіб.
Водночас у даному випадку на ОСОБА_1 як на особу, яка притягається до адміністративної відповідальності в межах справи про адміністративне правопорушення, накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП (правопорушення на транспорті проти безпеки руху, вчинене ним як учасником дорожнього руху шляхом порушення правил, які стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху), що не пов`язане з виконанням військового обов`язку або службових обов`язків і справа не стосується захисту його прав як учасника бойових дій, а тому суд першої інстанції не мав підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору у зв`язку з накладеним на нього стягненням за ч.2 ст.130 КУпАП.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції, керуючись ч.7 ст.294 КУпАП, вважає, що постанова місцевого суду в частині накладеного на ОСОБА_1 стягнення підлягає зміні.
Із урахуванням положень ст.23, 33 КУпАП, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про необхідність накладення на ОСОБА_1 , який виконував функції водія, керуючи транспортним засобом під час вчинення правопорушення, за ч.2 ст.130 КУпАП стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами відповідно до санкції ч.2 ст.130 КУпАП, яка в частині визначення розміру стягнень є безальтернативною. При цьому, зазначене вище стягнення є найменш суворим із числа передбачених ч.2 ст.130 КУпАП.
Водночас апеляційний суд зауважує, що згідно з положеннями ст.27 КУпАП штраф є грошовим стягненням, що накладається на громадян, посадових та юридичних осіб за адміністративні правопорушення у випадках і розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.
Санкцією ч.2 ст.130 КУпАП передбачено накладення штрафу на водіїв у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого або адміністративний арешт на строк десять діб з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.
Тобто зазначені вище положення КУпАП сформульовано однозначно, вони чітко й послідовно вказують на єдиний вимір розміру стягнення у вигляді штрафу - неоподатковуваний мінімум доходів громадян.
При ухваленні оскаржуваної постанови місцевий суд наклав на ОСОБА_1 стягнення у вигляді штрафу в сумі 34 000 гривень із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки, проте не вказав про кратний розмір штрафу у співвідношенні до неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, як того вимагають приписи КУпАП. Тобто при накладенні стягнення суд першої інстанції неправильно застосував норму матеріального права, що є підставою для зміни судового рішення судом апеляційної інстанції у відповідній частині.
Отже, оскаржувану постанову в частині накладеного на ОСОБА_1 стягнення належить змінити та вважати його притягнутим до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП із застосуванням стягнення у вигляді штрафу в розмірі 2 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 гривень, із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки без оплатного вилучення транспортного засобу відповідно до санкції ч.2 ст.130 КУпАП, яка в частині визначення розміру стягнень є безальтернативною. Зазначена вище зміна не погіршує становище ОСОБА_1 .
Аналогічний підхід викладено в постанові Верховного Суду від 16 грудня 2025 року у справі №707/1509/24 (провадження №51-178км25), яка, з огляду на логіку та зміст правозастосування, є релевантною для врахування у справі, що є предметом апеляційного розгляду.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
Поновити адвокату Віценчік О.В. строк на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Полтава від 15 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_1 .
Апеляційну скаргу представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Віценчік О.В., залишити без задоволення.
У порядку ч.7 ст.294 КУпАП постанову Шевченківського районного суду м. Полтава від 15 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_1 в частині накладеного на нього стягнення змінити.
Вважати ОСОБА_1 притягнутим до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП із накладенням на нього стягнення за цим законом у вигляді штрафу в розмірі 2 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 гривень, із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки без оплатного вилучення транспортного засобу.
В іншій частині постанову місцевого суду залишити без зміни.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського
апеляційного суду    О.М. Корсун