ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
Іменем України

05 травня 2026 року	м. Дніпро	Справа № 360/278/26	

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Борзаниця С.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Луганській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі також – Позивач) до Головного управління ДПС у Луганській області (далі також - Відповідач, ГУ ДПС у Луганській області), в якій просить скасувати в частині визначення податкового зобов`язання в розмірі 6030,00 грн. податкове повідомлення-рішення від 29.09.2025р № 0000938-2403-1214-UA80000000001078669 (за 2023 рік за адресою АДРЕСА_1 ); скасувати в частині визначення податкового зобов`язання в розмірі 6390,00 грн податкове повідомлення-рішення від 29.09.2025р № 0000932-2403-1214 - (за 2024 рік за адресою АДРЕСА_1 ) 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з 01.01.2023 по 31.12.2023 та з 01.01.2024 по 31.12.2024 Позивачка була власницею наступних об`єктів житлової нерухомості:
1) квартира АДРЕСА_2 , загальна площа (кв.м): 67.1, житлова площа (кв.м): 33.2, адреса: АДРЕСА_3 . Дата реєстрації: 04.07.2023.
2) 85/100 квартири АДРЕСА_4 , загальна площа (кв.м): 192,2, житлова площа (кв.м): 103,0, адреса нерухомого майна: АДРЕСА_5 . Дата реєстрації 17.02.2006.
3) квартира АДРЕСА_6 , загальна площа (кв.м): 102,70, житлова площа (кв.м): 55,20, адреса нерухомого майна: АДРЕСА_7 . Дата реєстрації 24.11.2011.
4) квартира АДРЕСА_8 , загальна площа (кв.м): 132,0, адреса нерухомого майна: АДРЕСА_9 . Дата реєстрації 21.08.2012.
Отже, у Позивача у м. Києві наявна житлова нерухомість загальною площею 169,8 м2 (67,1 + 102,7), у м. Луганську - 295,37 м2 (85/100 X 192,2 + 132,0) 
Податковий орган визначив Позивачці суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, код платежу 18010200:
за податковим повідомленням-рішенням від 29.09.2025р № 0000938-2403-1214-UA80000000001078669 - за податковий період 2023 рік в сумі 10321,35 грн – стосовно житлової нерухомості, розташованої за адресою АДРЕСА_1 ;
за податковим повідомленням-рішенням від 29.09.2025р № 0000938-2403-1214-UA80000000001078669 - за податковий період 2023 рік в сумі 3371,78 грн – стосовно житлової нерухомості, розташованої за адресою АДРЕСА_10 ;
за податковим повідомленням-рішенням від 29.09.2025р №0000932-2403-1214 – за податковий період 2024 рік в сумі 10937,55 грн. стосовно житлової нерухомості, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;
за податковим повідомленням-рішенням від 29.09.2025р № 0000938-2403-1214-UA80000000001078669 - за податковий період 2024 рік в сумі 7146,15 грн – стосовно житлової нерухомості, розташованої за адресою АДРЕСА_10 .
Зазначає, що відповідно до норм підпункту 38.6 пункту 38 підрозділу 10 розділу XX ПКУ об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, розташовані на тимчасово окупованій території, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до статті 266 цього Кодексу у період з 14 квітня 2014 року по 31 грудня року, в якому завершено проведення антитерористичної операції та/або операції Об`єднаних сил (ООС).
Згідно абзацу першого статті 1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02.09.2014р No1669-VII (далі також – Закон № 1669), період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.
Як у 2022 році, так і у 2023 році проведення антитерористичної операції та/або операції Об`єднаних сил (ООС) - не завершено, а відтак дія норм підпункту 38.6 пункту 38 підрозділу 10 розділу XX ПКУ не обмежена ані датою 31.12.2022р (щодо дії в 2023 році), ані датою 31.12.2023р (щодо дії в 2024 році).
Наголошує, що положення норм підпункту 38.6 пункту 38 підрозділу 10 розділу XX ПКУ підлягають застосовуванню до податкових періодів 2023 та 2024 років та до спірних правовідносин.
З урахуванням площі, що розташована у м. Луганську, загальна площа квартир Позивачки складає 465,17 м2 (169,8 м2+ 295,37 м2), що є більшою, ніж площа, визначена у абзаці другому пункту 266.4.3 ПКУ (300 м2).
Тоді як без урахування площі, що розташована у м. Луганську, загальна площа квартир Позивачки складає 169,8 м2- що менше, ніж площа, визначена у абзаці другому пункту 266.4.3 ПКУ.
З огляду на те, що нерухомість, розташована у м. Луганську, не є об`єктом оподаткування та не враховується при обчисленні бази оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з метою застосування «пільгових» 60 м2 площа, розташована у м. Луганську, врахуванню не підлягає.
Вважає, що з метою застосування пільги у 60 м2, врахуванню підлягає лише нерухомість площею 169,8 м2, що розташована у м. Києві. У зв`язку з чим база оподаткування житлової нерухомості Позивачки перебуває у межах, визначених нормами абзацу другого пункту 266.4.3 ПКУ, та дорівнює 169.8 м2.
Ухвалою суду від 16.02.2026 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків.
Ухвалою суду від 02.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду після усунення її недоліків та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою суду від 23.03.2026 витребувано у відповідача докази у справі.
Ухвалою суду від 05.05.2026 відмовлено у задоволенні клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.
Позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.
Відповідач заперечував проти задоволення вимог та зазначив таке.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Інформаційно - комунікаційної системи «Податковий блок» за ОСОБА_1 станом на 2025 рік обліковувались права власності на наступні об`єкти нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки:
1. нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , група нежитлових приміщень 1006, м. Київ, загальною площею 53,9 кв. м., розмір частки 1, право власності з 12.10.2023;
2. квартира за адресою: АДРЕСА_10 , загальна площа 67,1 кв. м., частка власності 1/1, право власності з 27.07.2023;
3. квартира за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 102,7 кв. м., частка власності 1/1, право власності з 24.11.2011;
4. квартира за адресою: АДРЕСА_11 , загальна площа 192,2 кв. м, частка власності 85/100, право власності з 17.02.2006;
5. квартира за адресою: АДРЕСА_12 , загальна площа 132,0 кв. м, частка власності 1/1, право власності з 21.08.2012.
Відповідно до підпункту 266.4.3 пункту 266.4 статті 266 ПК України пільги, передбачені підпунктом 266.4.1 цього пункту, не застосовуються, якщо площа об`єкта або сукупна площа об`єктів перевищує п`ятикратний розмір неоподаткованої площі (5*60 = 300 кв. метрів).
Вважають, що враховуючи всю наявну інформацію щодо речових прав на нерухоме майно у ОСОБА_1 , базою оподаткування по житловій нерухомості є загальна площа об`єктів, а саме: 465, 17 кв. м (67,1+102,7+163,37+132), що перевищує п`ятикратний розмір неоподатковуваної площі, встановленої підпунктом 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 ПК України (163,37 – частка 85/100 від 192, 2).
У зв`язку з чим відповідно до вимог підпункту 266.4.3 пункту 266.4 статті 266 ПК України податкова пільга у вигляді зменшення бази оподаткування на 60 кв. метрів не застосовується.
Правова позиція щодо порядку визначення бази оподаткування на нерухоме майно викладена у постанові Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 825/1496/17, де суд зазначив, що база оподаткування визначається контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Крім того, Верховний Суд наголошує, що обчислення суми податку на нерухоме майно для фізичних осіб здійснюється контролюючим органом відповідно до статті 266 ПК України з направленням платнику податкового повідомлення – рішення.
Аналогічна позиція вбачається у постанові Верховного Суду від 06.11.2025 по справі № 420/20746/24, де суд звертає увагу на те, що обчислення суми податку на нерухоме майно для фізичних осіб здійснюється контролюючим органом на підставі даних державних реєстрів з подальшим направленням податкового повідомлення-рішення платнику податку.
Позиція позивача зводиться до того, що об`єкти нерухомості, розташовані на тимчасово окупованій території, не повинні враховуватись при визначенні бази оподаткування.
Перелік територій, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.222 No309 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 № 1668/39004.
Водночас Міністерством розвитку громад та територій наказом від 28.02.2025 № 376 скасовано наказ Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.
Враховуючи зазначене, при обчисленні бази оподаткування об`єктів житлової нерухомості (їх часток), що перебувають у власності фізичних осіб, враховуються об`єкти, розташовані на територіях активних бойових дій або тимчасово окупованих російською федерацією територіях України, у тому числі на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, оскільки базою оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є загальна площа об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб.
Згідно з Переліком територій, затверджений Наказом № 309 та № 376, вся територія Луганського району з 07.04.2014 по теперішній час віднесена до територій тимчасово окупованих російською федерацією території України.
Вважає, що податок за 2023-2024 роки на квартири, розташовані за адресами: АДРЕСА_11 та АДРЕСА_12 не нараховувався, проте площа квартир включена до бази оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України, яким визначено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, що в свою чергу вплинуло на застосування пільги, яка відповідно до підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 ПК України зменшує базу оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, у тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, зокрема відповідно до підпункту а) п.п. 266.4.1 п.266.4 ст. 266 Кодексу: для квартири/квартир незалежно від їх кількості – на 60 кв. метрів, проте відповідно до абзацу першого п.п. 266.4.3 п.266.4 ст.266 Кодексу не застосовуються до об`єкта/об`єктів оподаткування, якщо площа такого/таких об`єкта/об`єктів перевищує п`ятикратний розмір неоподатковуваної площі, встановленої підпунктом 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 Кодексу.
Положення ПК України, які передбачають звільнення від оподаткування нерухомості, розташованої на тимчасово окупованій території, не змінюють правового статусу майна та не виключають його із переліку об`єктів нерухомості, що перебувають у власності платника податку.
Вказані норми лише звільняють відповідні об`єкти від нарахування податку, але не змінюють порядок визначення сукупної площі об`єктів нерухомості платника податку. Інше тлумачення норм призвело б до безпідставного розширення податкових пільг.
Звертають увагу суду, що Третій апеляційний адміністративний суд в постанові від 02.12.2025 № 280/2369/25 зазначає, що при визначенні загальної суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, враховується сумарно загальна площа всіх об`єктів нерухомого майна (одного типу) (база оподаткування), зменшена на пільгу, встановлену підпунктом 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 ПК України, і у подальшому щодо кожного об`єкта нерухомості визначається окремо сума податку пропорційно до питомої ваги загальної площі.
Окрім того, суд апеляційної інстанції, зазначає що підпункт 69.22 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України не містить приписів щодо зменшення бази оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на площу об`єктів нерухомого майна, які перебувають на тимчасово окупованій території (території бойових дій), а лише встановлює, що податок за такі об`єкти не нараховується та не сплачується.
Просили відмовити у задоволенні заявлених вимог.
Вирішуючи справу по суті, суд виходить з такого.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 2 КАС України визначено, що в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частинами першою та другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулюються ПК України (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
За змістом пункту 8.1 статті 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.
Пунктом 8.3 статті 8 ПК України визначено, що до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.
Відповідно до пункту 10.1 статті 10 ПК України до місцевих податків належить податок на майно.
Згідно із підпунктом 265.1.1 пункту 265.1 статті 265 ПК України податок на майно складається, в тому числі, із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Особливості нарахування та сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, передбачені у статті 266 ПК України.
Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України).
Пункт 266.4 статті 264 ПК України унормовує питання надання платникам податків пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Так, згідно із підпунктом 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 ПК України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується:
а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;
б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;
в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.
Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).
Відповідно до пункту 38.6 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» ПК України, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, розташовані на тимчасово окупованій території, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до статті 266 ПК України у період з 14 квітня 2014 року до 31 грудня року, в якому завершено проведення антитерористичної операції та/або операції Об`єднаних сил (ООС).
При обчисленні бази оподаткування об`єктів нерухомості, у тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, контролюючим органом не враховуються об`єкти нерухомості, що не є об`єктом оподаткування відповідно до цього підпункту.
Відповідно до підпункту 69.22 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України тимчасово, на період дії воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року No64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2101-ІХ, по 31 грудня року, в якому припинено або скасовано воєнний стан, положення статті 266 Кодексу застосовуються з урахуванням таких особливостей, зокрема:
Починаючи з 1 січня 2023 року за об`єкти житлової та/або нежитлової нерухомості, у тому числі їх частки, що перебувають у власності фізичних та/або юридичних осіб, що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, які включені до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не нараховується та не сплачується за період з першого числа місяця, в якому було визначено щодо відповідних територій дату початку активних бойових дій або тимчасової окупації, до останнього числа місяця, у якому завершено бойові дії або тимчасову окупацію на відповідній території.
Дати початку та завершення активних бойових дій або тимчасової окупації визначаються відповідно до даних Переліку територій.
Судом встановлено та не заперечується сторонами, що за Позивачем станом на 2025 рік обліковувались права власності на наступні об`єкти нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки:
1. нежитлове приміщення за адресою: вул. Шолуденка, буд. 30, група нежитлових приміщень 1006, м. Київ, загальною площею 53,9 кв. м., розмір частки 1, право власності з 12.10.2023;
2. квартира за адресою: АДРЕСА_10 , загальна площа 67,1 кв. м., частка власності 1/1, право власності з 27.07.2023;
3. квартира за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 102,7 кв. м., частка власності 1/1, право власності з 24.11.2011;
4. квартира за адресою: АДРЕСА_11 , загальна площа 192,2 кв. м, частка власності 85/100, право власності з 17.02.2006;
5. квартира за адресою: АДРЕСА_12 , загальна площа 132,0 кв. м, частка власності 1/1, право власності з 21.08.2012.
Відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення, якими визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки:
- від 29 вересня 2025 року № 0000938-2403-1214-UA80000000001078669 за 2023 рік на загальну суму 10321,35 грн;
- від 29 вересня 2025 року № 0000932-2403-1214 за 2024 рік на загальну суму 10937,55 грн.
Суд, перевіривши матеріали справи та доводи сторін, виходить з такого.
Предметом спору у справі є питання, чи застосовується до бази оподаткування нерухомості Позивачки пільга у 60 м2 за 2023 та 2024 роки з урахуванням наявних житлових приміщень на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України.
Підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Однак підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачений перелік об`єктів житлової та нежитлової нерухомості з конкретними ознаками, які не є об`єктом оподаткування: підпункти «а» - «л» підпункту 266.2.2.
В свою чергу, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України).
Пункт 266.4 статті 264 ПК України унормовує питання надання платникам податків пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Так, згідно із підпунктом «а» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 ПК України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів.
При цьому підпунктом 266.4.3. пункту 266.4 статті 266 ПК України передбачено, що пільги з податку, передбаченого підпунктом 266.4.1 цього пункту, для фізичних осіб не застосовуються до об`єкта/об`єктів оподаткування, якщо площа такого/таких об`єкта/об`єктів перевищує п`ятикратний розмір неоподатковуваної площі, встановленої підпунктом 266.4.1 цього пункту (300 м2).
Аналіз вказаних норм свідчить про необхідність за спірних правовідносин встановити, чи наявні або відсутні підстави для віднесення до об`єкту оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток, які перебували у власності Позивачки у 2023 та 2024 роках. 
Правильне визначення об`єкту оподаткування надасть можливість для визначення правильної бази оподаткування об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебували у власності Позивачки у 2023-2024 роках, для вирішення питання наявності/відсутності підстав для зменшення бази оподаткування на 60 кв. метрів у спірний період.
Абзацем першим підпункту 38.6 пункту 38 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України безпосередньо визначено, що об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, розташовані на тимчасово окупованій території, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до статті 266 цього Кодексу у період з 14 квітня 2014 року по 31 грудня року, в якому завершено проведення антитерористичної операції та/або операції Об`єднаних сил (ООС).
При обчисленні бази оподаткування об`єктів нерухомості, у тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, контролюючим органом не враховуються об`єкти нерухомості, що не є об`єктом оподаткування відповідно до цього підпункту (абзац другий вказаної норми).
Сторонами та судом визнаються загальновідомими обставинами, що місто Луганськ відноситься до Луганського району та з 07.04.2014 по теперішній час є тимчасово окупованою територією.
Таким чином, об`єкти нерухомого майна у місті Луганську Луганської області, які у 2023-2024 роках перебували у власності Позивача, відповідно до положень абзаців першого-другого підпункту 38.6 пункту 38 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до статті 266 цього Кодексу та не повинні застосовуватися (включатися до складу) контролюючим органом до бази оподаткування об`єктів нерухомості, у тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб.
В свою чергу, підпункт 69.22 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України не містить приписів щодо зменшення бази оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на площу об`єктів нерухомого майна, які перебувають на тимчасово окупованій території (території бойових дій), а лише встановлює, що податок за такі об`єкти не нараховується та не сплачується.
Пунктом 56.21. ст. 56 ПК України визначено, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.
При даних спірних правовідносинах наявні обставини, коли норми Податкового кодексу України, а саме: абзаци перший-другий підпункту 38.6 пункту 38 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України та підпункт 69.22 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків як платника податків, так і контролюючого органу, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, а саме: при наявності майна на тимчасово окупованій території наявні норми ПК України, які виключають можливість включення такого майна до складу об`єкта оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до статті 266 цього Кодексу, та наявні норми, які можливо трактувати на користь контролюючого органу щодо можливого включення такого майна до складу об`єкта оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до статті 266 ПК України. 
Як наслідок, при даних спірних правовідносинах в наявності підстави для застосування положень пункту 56.21. статті 56 ПК України для прийняття рішення на користь платника податків в частині скасування спірних рішень, що є підставами для задоволення позовних вимог.
Посилання Відповідача на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 825/1496/17, від 06.11.2025 по справі № 420/20746/24 та у постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 02.12.2025 у справі № 280/2369/25, є незмістовними, оскільки у зазначених справах судами зовсім не надавалася оцінка положенням абзаців першого-другого підпункту 38.6 пункту 38 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України та підпункту 69.22 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України з урахуванням пункту 56.21. статті 56 ПК України. 
Що стосується обраного позивачем способу захисту порушених прав, суд вважає за необхідне зазначити таке.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі “Чахал проти Об`єднаного Королівства” (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. 
Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне:
- визнати протиправним та скасувати в частині визначення податкового зобов`язання в розмірі 6030,00 грн податкове повідомлення-рішення від 29.09.2025р № 0000938-2403-1214-UA80000000001078669.
- визнати протиправним та скасувати в частині визначення податкового зобов`язання в розмірі 6390,00 грн податкове повідомлення-рішення від 29.09.2025р № 0000932-2403-1214. 
За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. Руїз Торія проти Іспанії (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.
Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За встановлених в цій справі фактичних обставин, з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин та меж заявлених вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з обранням належного способу захисту порушеного права.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір в сумі 2663,00 грн, що підтверджено квитанціями від 05.02.2026 № 12 та від 20.02.2026 № 38.
З огляду на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, суд присуджує позивачу понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2663,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 19, 20, 32, 77, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_11 ) до Головного управління ДПС у Луганській області (зареєстроване місцезнаходження: Луганська область, місто Сіверськодонецьк, вулиця Енергетиків, будинок 72, ЄДРПОУ: 44082150) про скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати в частині визначення податкового зобов`язання в розмірі 6030,00 грн податкове повідомлення-рішення від 29.09.2025р № 0000938-2403-1214-UA80000000001078669.
Визнати протиправним та скасувати в частині визначення податкового зобов`язання в розмірі 6390,00 грн податкове повідомлення-рішення від 29.09.2025р № 0000932-2403-1214. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Луганській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2663,00 грн (дві тисячі шістсот шістдесят три гривні 00 копійок).
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя 	С.В. Борзаниця