ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2026 р. м. Чернівці Справа № 600/1842/25-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боднарюка О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області, про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач), звернувся в суд з позовом до Головного управління ДПС у Чернівецькій області (далі - відповідач), в якому просить:
- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Чернівецькій області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-112525-56У від 18 травня 2024 року з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 37788, 74 грн. 
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.
1. Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що лише у 2024 році під час оформлення пенсії по інвалідності дізнався про наявність відомостей щодо його реєстрації як фізичної особи-підприємця.
З огляду на наведене 07 березня 2024 року останнім припинено підприємницьку діяльність, про що до Єдиного державного реєстру внесено відповідний запис.
На думку позивача, відповідачем безпідставно нараховано заборгованість зі сплати єдиного внеску, оскільки останній не проводив щодо нього перевірок, не отримував від нього звітності та не мав бухгалтерських чи інших документів, які б підтверджували отримання доходу або наявність бази для нарахування єдиного внеску. 
Відтак позивач вважає, що нарахування єдиного внеску виключно з підстав формального перебування у статусі фізичної особи-підприємця за відсутності фактичного здійснення підприємницької діяльності та отримання доходу суперечить принципам справедливості та правової визначеності, гарантованим Конституцією України. 
При цьому, позивач посилається на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 01 липня 2020 року у справі № 260/81/19, відповідно до яких особа, яка була зареєстрована як фізична особа-підприємець до 01 липня 2004 року, однак не пройшла передбачених законодавством реєстраційних процедур щодо внесення відомостей до Єдиного державного реєстру та фактично не здійснювала підприємницьку діяльність, не зобов`язана сплачувати єдиний внесок лише з підстав наявності формального статусу підприємця. 
2. Відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов, в обґрунтування якого заперечив щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Заперечуючи проти позову зазначив, що позивач перебував на обліку як фізична особа-підприємець з 13.05.2003 по 07.03.2024 та був зареєстрований платником єдиного внеску.
Звертав увагу суду на те, що відповідно до вимог Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" фізичні особи-підприємці зобов`язані сплачувати єдиний внесок у мінімальному розмірі незалежно від фактичного отримання доходу від підприємницької діяльності. 
За період з 2017 по 2020 роки позивачеві відповідно до вимог законодавства нараховано єдиний внесок, який останнім не сплачувався, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у сумі 37 788,74 грн. 
Відтак відповідач вважає, що спірна вимога про сплату боргу (недоїмки) сформована та направлена позивачеві у встановленому законом порядку, а тому є правомірною та підстав для її скасування немає. 
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.
1. Ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.
ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ ТА ВІДПОВІДНІ ПРАВОВІДНОСИНИ.
1. ОСОБА_1 перебував на обліку як фізична особа-підприємець у період з 13.05.2003 по 07.03.2024 та був взятий на облік у Пенсійному фонді України з 12.05.2003 за реєстраційним номером 24121113928/24124. 
2. 07.03.2024 до Єдиного державного реєстру внесено запис про припинення підприємницької діяльності позивача як фізичної особи-підприємця за власним рішенням. 
3. Згідно з даними інформаційної системи податкових органів за позивачем обліковувалась заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період 2017–2020 років у загальному розмірі 37 788,74 грн. 
4. Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-112525-56У від 08.05.2024 на суму 37 788,74 грн., яка направлена позивачеві поштовим зв`язком та вважається врученою 29.05.2024.
ДО ВКАЗАНИХ ПРАВОВІДНОСИН СУД ЗАСТОСОВУЄ НАСТУПНІ ПОЛОЖЕННЯ ЗАКОНОДАВСТВА ТА РОБИТЬ ВИСНОВКИ ПО СУТІ СПОРУ.
1. Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.
Згідно з п.п.41.1.1 п.41.1 ст.41 Податкового кодексу України податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) є контролюючими органами щодо дотримання законодавства з питань оподаткування, законодавства з питань сплати єдиного внеску.
2. Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України від 08.07.2010р. № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», (далі - Закон №° 2464), Інструкцією про порядок нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015р. № 449, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 р. за № 508/26953, зі змінами та доповненнями (далі - Інструкція № 449).
3. Згідно з п.4 ч.1 ст. 4 Закону України № 2464-VI фізичні особи - підприємці є платниками єдиного внеску.
Пунктом 1 ч.2 ст.6 Закону України № 2464-VI визначено обов`язок платників податків своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску.
4. Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував на обліку як фізична особа-підприємець у період з 13.05.2003 по 07.03.2024. 
5. Законом України № 1774-VIII від 06.12.2016 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» внесено зміни до п.2 ч.1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», зокрема щодо обов`язку сплати ЄСВ фізичними особами-підприємцями з 01.01.2017 року.
Згідно з абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464 єдиний внесок, для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5 1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
Відповідно до ч. 5 ст. 8 вказаного Закону єдиний внесок для платників, зазначених у ст. 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної ст. 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
6. Разом з тим, абз. 2 п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464 передбачено, у разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Відповідно до ч. 5 ст. 1 Закону № 2464 мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.
7. При цьому, суд враховує висновки Верховного Суду в справі № 440/2149/19 від 04.12.2019 року, відповідно до яких особа, яка зареєстрована як фізична особа - підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником.
8. Законом України від 21 грудня 2016 року № 1801-VIII «Про Державний бюджет України на 2017 рік» з 01 січня 2017 року встановлено мінімальну заробітну плату у розмірі 3200,00 грн на місяць. Відповідно до положень Закону України № 2464-VI мінімальний страховий внесок у 2017 році становив 704,00 грн на місяць (3200,00 грн/22%).
Таким чином, сума єдиного внеску, що підлягала сплаті за 2017 рік, становила 8448,00 грн (704,00 грн/12 місяців). 
Законом України від 07 грудня 2017 року № 2246-VIII «Про Державний бюджет України на 2018 рік» з 01 січня 2018 року мінімальну заробітну плату встановлено у розмірі 3723,00 грн на місяць. Відтак мінімальний страховий внесок становив 819,06 грн на місяць (3723,00 грн/ 22%), а загальна сума єдиного внеску за 2018 рік — 9828,72 грн (819,06 грн/12 місяців). Законом України від 23 листопада 2018 року № 2629-VIII «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 01 січня 2019 року мінімальну заробітну плату визначено у розмірі 4173,00 грн на місяць.
З огляду на це мінімальний страховий внесок складав 918,06 грн на місяць (4173,00 грн/ 22%), а сума єдиного внеску за 2019 рік становила 11016,72 грн (918,06 грн/ 12 місяців).
Відповідно до Закону України від 14 листопада 2019 року № 294-IX «Про Державний бюджет України на 2020 рік» з 01 січня 2020 року по 31 серпня 2020 року мінімальна заробітна плата становила 4723,00 грн на місяць, у зв`язку з чим мінімальний страховий внесок складав 1039,06 грн на місяць (4723,00 грн/22%). Починаючи з 01 вересня 2020 року розмір мінімальної заробітної плати було збільшено до 5000,00 грн, а мінімальний страховий внесок становив 1100,00 грн на місяць (5000,00 грн/22%). 
При цьому абзацом першим пункту 9.10 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI передбачено звільнення фізичних осіб-підприємців від нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску за себе за періоди з 01 по 31 березня, з 01 по 30 квітня та з 01 по 31 травня 2020 року. З урахуванням зазначених законодавчих змін сума єдиного внеску за 2020 рік була визначена у розмірі 8495,30 грн.
9. Відтак, як свідчать матеріали справи нарахування позивачеві єдиного внеску здійснювалося відповідно до вимог статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та на підставі даних інформаційної системи податкових органів. 
Зокрема, 09.02.2018 позивачу нараховано 8448,00 грн єдиного внеску за 2017 рік; 19.04.2018, 19.07.2018, 19.10.2018 та 21.01.2019 нараховано по 2457,18 грн за кожний квартал 2018 року; 19.04.2019, 19.07.2019, 19.10.2019 та 21.01.2020 нараховано по 2754,18 грн за кожний квартал 2019 року. 
Крім того, 19.04.2020 нараховано 2078,12 грн за І квартал 2020 року, 20.07.2020 — 1039,06 грн за ІІ квартал 2020 року, 19.10.2020 — 3178,12 грн за ІІІ квартал 2020 року та 19.01.2021 — 2200,00 грн за IV квартал 2020 року, що в загальній сумі становить - 37788,74 грн.
10. Отже, матеріалами справи підтверджується, що позивач не сплатив єдиний внесок у встановлені законом строки, внаслідок чого за ним обліковувалася недоїмка зі сплати єдиного внеску в сумі 37 788,74 грн.
11. Суд відхиляє доводи позивача про безпідставність нарахування єдиного внеску з огляду на відсутність перевірок, неподання ним звітності та відсутність у контролюючого органу документів, що підтверджують отримання доходу. 
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону України № 2464-VI фізичні особи-підприємці є платниками єдиного внеску. При цьому з 01.01.2017 законодавством було встановлено обов`язок фізичних осіб-підприємців сплачувати єдиний внесок у розмірі не менше мінімального страхового внеску незалежно від факту отримання доходу від здійснення підприємницької діяльності. 
Отже, нарахування єдиного внеску не ставилося у залежність від проведення контролюючим органом перевірки, подання платником звітності чи наявності документально підтвердженого доходу. Сам факт перебування особи на обліку як фізичної особи-підприємця був достатньою правовою підставою для нарахування мінімального страхового внеску у випадках, передбачених законом.
12. Суд також відхиляє посилання позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 01.07.2020 у справі № 260/81/19, оскільки правовий висновок, стосується інших правовідносин. Натомість у даній справі судом встановлено, що позивач перебував на податковому обліку як фізична особа-підприємець з 13.05.2003 до 07.03.2024, був зареєстрований платником єдиного внеску, а відомості про припинення його підприємницької діяльності внесені до Єдиного державного реєстру лише 07.03.2024. Доказів відсутності у позивача статусу фізичної особи-підприємця у спірний період або виключення відомостей про нього з відповідних державних реєстрів матеріали справи не містять. 
13. За таких обставин суд дійшов висновку, що наведені позивачем доводи не спростовують правомірності нарахування контролюючим органом єдиного внеску та не свідчать про протиправність оскаржуваної вимоги.
14. Проаналізувавши наведене вище в сукупності, суд дійшов висновку про те, що спірна вимога про сплату боргу (недоїмки) прийнята Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області у відповідності з вимогами Закону України № 2464-VI та Інструкції № 449, а тому підстави для визнання її протиправною та скасування відсутні.
15. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст. 90 КАС України).
16.Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів учасників справи, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази надані позивачем - суд дійшов висновку, що обґрунтування на які посилається позивач, не дають суду підстав для висновків, які б спростовували доводи відповідача, а тому відсутні підстави для задоволення позову.
РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.
1. Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
2. Враховуючи те, що в задоволенні адміністративного позову відмовлено, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат в частині стягнення з суб`єкта владних повноважень судового збору. 
Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд- 

В И Р І Ш И В:
1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області - відмовити повністю. 
2. Розподіл судових витрат не здійснюється. 

У відповідності до статей 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 

Повне найменування учасників процесу:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП: НОМЕР_1 );
Відповідач - Головне управління ДПС у Чернівецькій області (вул. Героїв Майдану, 200 А, м. Чернівці, 58006, код ЄДРПОУ: 44057187).

Суддя О.В. Боднарюк