Справа № 352/2214/25 
Провадження № 22-ц/4808/768/26
Головуючий у 1 інстанції СТРУТИНСЬКИЙ Р. Р. 
Суддя-доповідач Барков В. М.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Баркова В. М.,
суддів:  Василишин Л. В.,
Максюти І. О.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ТОВ «Кошельок» адвоката Гурського Германа Юрійовича на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 11 лютого 2026 року у складі судді Струтинського Р. Р., ухвалене у м. Івано-Франківську, у справі за позовом ТОВ «Кошельок» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2025 року позивач ТОВ «Кошельок» звернувся до суду із позовом до відповідачки ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги були мотивовані тим, що 17 січня 2022 року між сторонами було укладено кредитний договір № 3413815884-586345 у формі електронного документа, шляхом його підписання одноразовим ідентифікатором «5862», відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 7 000 грн. із початковим строком кредитування 14 днів, сплатою дисконтної відсоткової ставки – 0,01% на добу за початковий строк кредитування та 2,2% на добу за продовжений строк користування кредитом.
За умовами пунктів 3.6, 3.7 укладеного кредитного договору строк користування кредитними коштами було продовжено до 90 днів з 31 січня по 30 квітня 2022 року, за ставкою 2,2 % на добу.
Посилаючись на те, що відповідачка належним чином не виконала свого зобов`язання щодо повернення кредитних коштів, позивач ТОВ «Кошельок» просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором № 3413815884-586345 від 17 січня 2022 року в розмірі 20869,80 грн., з яких 7 000 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 13 869,80 грн. – заборгованість за відсотками за користування кредитом, а також 2 422,40 грн. сплаченого судового збору та 10 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 11 лютого 2026 року позов ТОВ «Кошельок» задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кошельок» заборгованість за договором № 3413815884-586345 від 17 січня 2022 року в розмірі 7 009, 80 грн., з яких: 7 000 грн. – заборгованість за сумою кредиту, 9,80 грн. – заборгованість за відсотками, 813,69 грн. судового збору та 3 359 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
У апеляційній скарзі на зазначене рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог представник ТОВ «Кошельок», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду в оскарженій частині скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі. Також просить здійснити розподіл судових витрат понесених в суді першої та апеляційної інстанції, стягнувши з відповідачки на свою користь 2 422,40 грн. судового збору та 10 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу понесених в суді першої інстанції, а також 3 633,60 грн. судового збору та 4 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції.
Представник ТОВ «Кошельок» вважає невірним висновок суду першої інстанції про те, що позивачем було неправомірно нараховано проценти за користування кредитом після закінчення Лояльного періоду, оскільки згідно п. 3.6. Договору сторони погодили, що факт користування Позичальником сумою наданого кредиту після закінчення Лояльного періоду користування кредитом є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 ЦК України, що має наслідком подовження строку користування Кредитом. А тому вважає, що сторони погодили продовження строку користування кредитом до 104 днів з моменту укладення Договору, по закінченню якого у відповідача виникає обов`язок повернути суму кредиту та нарахованих відповідно до умов Договору процентів за користування кредитом.
Поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що до спливу Лояльного періоду у 14 днів відповідачка не повернула кредит та не сплатила проценти за користування кредитом, що підтверджується розрахунком заборгованості. Таким чином, відповідачка продовжила користуватися кредитом після закінчення Лояльного періоду, що за Договором є відкладальною обставиною, внаслідок настання якої строк користування кредитом продовжився до 104 днів з моменту укладення Договору до 30 квітня 2022 року.
Також представник позивача вказує на те, що судом першої інстанції не дано належної оцінки пункту 2.2 Договору, згідно якого встановлений строк Лояльного періоду може бути подовжено позичальником шляхом оплати ним протягом цього періоду всіх процентів фактично нарахованих за користування кредитом. Представник скаржника стверджує, що у разі сплати відповідачкою всіх процентів протягом Лояльного періоду, він був би подовжений, і проценти нараховувались за пільговою ставкою, що діяла у Лояльний період, і саме про це домовились сторони Договору.
Крім того вказує, що у Паспорті споживчого кредиту і в Графіку розрахунків зазначено 14 днів користування кредитом, оскільки цей строк був подовжений внаслідок настання відкладальної дії.
На думку представника позивача, сторони в Договорі погодили умови та порядок подовження строку користування кредитом, і ці умови чіткі, зрозумілі та недвозначні: спочатку кредит наданий на 14 днів (з нарахуванням процентів за пільговою ставкою 0,01 % на добу), а при неповерненні кредиту до 14-го дня, тобто продовженні користування ним Договором передбачена можливість подовження цього строку до 104 днів (14 плюс 90 днів) з нарахуванням з 15-го дня до 104-го процентів вже за базовою ставкою 2.2% на добу. А тому вважає висновок суду першої інстанції про сплив строку кредитування після закінчення Лояльного періоду передчасним.
Відповідачка ОСОБА_1 правом подачі відзиву на апеляційну скаргу представника ТОВ «Кошельок» не скористалася, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направляла. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Рішення Тисменицького районного суду від 11 лютого 2026 року оскаржується в частині стягнення відсотків за користування кредитом та розподілу судових витрат. В іншій частині рішення суду не оскаржується, а тому апеляційний суд відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в оскаржуваній частині. В частині стягнення заборгованості за тілом кредиту рішення суду не оскаржується та не є предметом апеляційного перегляду.
Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи категорію справи та ціну позову, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу представника ТОВ «Кошельок» необхідно задовольнити з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення ухвалене судом першої інстанції вищезазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.
Частково задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Кошельок», суд першої інстанції прийшов до висновків, що у зв`язку із неналежним виконанням відповідачкою умов кредитного договору № 3413815884-586345 від 17 січня 2022 року щодо повернення кредитних коштів, у неї утворилась заборгованість у розмірі в розмірі 7 009, 80 грн., з яких: 7 000 грн. – заборгованість за сумою кредиту, 9,80 грн. – заборгованість за відсотками, яка й підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кошельок». При цьому, суд першої інстанції вважав необґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідачки відсотків за користування кредитом в сумі 13 869,80 грн., оскільки вони були нараховані кредитором після спливу строку кредитування, який настав 30 січня 2022 року.
Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що 17 січня 2022 року між сторонами було укладено кредитний договір № 3413815884-586345 у формі електронного документа, шляхом його підписання одноразовим ідентифікатором, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 7 000 грн. із початковим строком кредитування 14 днів, сплатою дисконтної відсоткової ставки – 0,01% на добу за початковий строк кредитування та 2,2% на добу за продовжений строк користування кредитом (а.с. 8-15).
Факт укладення вказаного кредитного договору між сторонами та отримання кредитних коштів у розмірі 7 000 грн. відповідачка ОСОБА_1 не заперечувала, що підтверджується її поясненнями у відзиві на позовну заяву, а тому у відповідності ст.82 ЦК України дана обставина не підлягає доказуванню. (а.с. 53-59).
Пунктом 1.2. договору визначено тип кредиту – споживчий кредит.
Сторони погодили, що проценти за користування кредитом становлять 15 грн., які нараховуються за ставкою 0,01% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.1.3.2. договору).
Згідно п.1.3.3 договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 2,20% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, а згідно п.1.3.3.1 договору – дисконтна процентна ставка за користування кредитом становить 0,01% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом на строк Лояльного періоду.
Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п. 3.4., 3.5., 3.6. цього Договору (п.1.4. договору).
Відповідно до п. 2.1. договору, кредит надається строком на 14 днів («лояльний період»), початком якого є дата підписання договору, а закінченням є дата зарахування на поточний рахунок кредитодавця.
У п. 2.2. сторони договору погодили, що встановлений в п. 2.1 договору строк Лояльного періоду може бути продовжено позичальником, шляхом оплати ним протягом Лояльного періоду всіх процентів, фактично нарахованих за користування кредитом.
В п. 3.3. договору зазначено, що сторони домовились, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка платежів, що є додатком до договору.
Згідно із п. 3.6. договору, сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення лояльного періоду користування кредитом є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 ЦК України, що має наслідком продовження строку користування кредитом, зокрема, за умови зобов`язання щодо повернення основної суми переноситься на наступний день після закінчення Лояльного Періоду, але не більше ніж на 90 днів після закінчення Лояльного Періоду.
Додатком № 1 до договору № 3413815884-586345 від 17 січня 2022 року про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, є графік розрахунків (а.с. 14-15).
У паспорті споживчого кредиту до договору № 3413815884-586345 від 17 січня 2022 року міститься інформація та контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, додаткова інформація та інші важливі правові аспекти (а.с. 8-9).
Факт перерахування кредитних коштів на номер картки НОМЕР_1 підтверджується відповідним повідомленням про перерахування коштів через платіжну систему ТОВ «Тас Лінк», а також листом АТ «Таскомбанк» від 02 липня 2025 року №26014/47.1 (а.с. 20-21).
Згідно із детальним розрахунком заборгованості за договором № 3413815884-586345 від 17 січня 2022 року, залишок заборгованості ОСОБА_1 згідно кредитного договору складає 20 869,80 грн., з яких: 7 000 грн. заборгованість за кредитом, 13 869,80 грн. заборгованість за відсотками (9,80 грн. – нараховано в межах Лояльного періоду, 13 860 грн. – нараховано за продовжений строк користування позикою) (а.с. 16-17).
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.
З врахуванням положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.
Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
З урахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. 
Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».
З огляду на вищенаведені норми права та надані позивачем докази, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, що позивачем у передбаченому законом порядку доведено факт укладення 17 січня 2022 року між ТОВ «Кошельок» та ОСОБА_1 кредитного договору № 3413815884-586345 на суму 7 000 грн.
Доказів протилежного матеріали справи не містять, до того ж відповідачка ОСОБА_1 укладення договору визнала в суді першої інстанції.
Також, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ТОВ «Кошельок» має право грошової вимоги до відповідачки щодо стягнення заборгованості за кредитом у зв`язку з невиконанням нею зобов`язань за договором. 
Однак, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні вимоги про стягнення заборгованості за процентами, нарахованими протягом продовженого строку користування кредитом.
Так, п. 2.1. договору сторони передбачили початковий строк кредитування тривалістю 14 днів. Водночас, у п. 3.6. сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення початкового користування кредитом є відкладальною обставиною, що має наслідком продовження строку користування кредитом.
Отже, на підставі вказаного пункту відбулася пролонгація договору та, як наслідок, строк користування кредитними коштами було продовжено на 90 днів, тобто з 31 січня по 30 квітня 2022 року. За таких обставин, нарахування ТОВ «Кошельок» відсотків за продовжений строк користування ОСОБА_1 кредитними коштами, на думку апеляційного суду, є правомірним.
Розмір процентів за продовжений строк користування кредитними коштами у сумі 13 869,80 грн. ТОВ «Кошельок» нараховано згідно із умовами договору та підтверджено належними доказами. Обґрунтованих доводів щодо спростування суми заборгованості відповідачка не навела, а також не надала будь-якого власного контррозрахунку.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивачем доведено суму заборгованості, заявлену у позовній заяві та така підлягає стягненню з відповідачки на користь ТОВ «Кошельок».
Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зважаючи на наведене, оскільки суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, зокрема, не врахував умови кредитного договору щодо продовження строку користування кредитними коштами, у зв`язку з чим безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами, нарахованими протягом продовженого строку користування кредитом, оскаржуване рішення суду необхідно скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ТОВ «Кошельок» задовольнити, стягнути з ОСОБА_1  на користь ТОВ «Кошельок» заборгованість за кредитним договором № 3413815884-586345 від 17 січня 2022 року в розмірі 20 869,80 грн.
За змістом підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України у постанові суду апеляційної інстанції має бути зазначено про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша, пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України).
Відповідно до положень частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову – на відповідача; у разі відмови в позові – на позивача; у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За відсутності клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат на правничу допомогу в суду відсутні правові підстави для зменшення належно підтвердженого розміру таких витрат з власної ініціативи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 676/5537/19).
Встановлено, що за подання позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн., а за подання апеляційної скарги – 3 633,60 грн. Враховуючи, що судом апеляційної інстанції задоволено позовні вимоги та вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, вказані витрати на загальну суму 6 056 грн. необхідно стягнути з відповідачки на користь позивача.
Крім того, представник ТОВ «Кошельок» у апеляційній скарзі просив суд стягнути з відповідачки на користь товариства витрати на правову допомогу, зокрема в суді першої інстанції у розмірі 10 000 грн., а в суді апеляційної інстанції – 4 000 грн.
Згідно з частиною першою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 02 червня 2022 року у справі № 15/8/203/20.
Частиною четвертою статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
На обґрунтування заявленого розміру витрат на правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанції представником позивача надано копію договору про надання правничої (правової) допомоги від 12 лютого 2025 року, укладеного між АБ «Герман Гурський та партнери» та ТОВ «Кошельок», із відповідним додатком від 11 серпня 2025 року, згідно якого розмір гонорару за надання правничої допомоги адвоката Гурського Г. Ю. в суді першої інстанції складає 10 000 грн., а за подачу апеляційної скарги – 4 000 грн.
Отже, представником позивача надано належні та допустимі докази на підтвердження обсягу наданих правничих послуг, виконаних робіт та їх вартість, понесених у суді апеляційної інстанції. Сторона відповідачки, будучи ознайомленою із документами на підтвердження заявлених витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, не подала заперечення щодо такого розміру та відповідного клопотання про його зменшення.
За відсутності клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат на правничу допомогу в суду відсутні правові підстави для зменшення належно підтвердженого розміру таких витрат з власної ініціативи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 676/5537/19).
Враховуючи викладене, оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову та апеляційної скарги, витрати на правничу допомогу, понесені в суді першої та апеляційної інстанцій у загальному розмірі 14 000 грн. необхідно стягнути з відповідачки на користь ТОВ «Кошельок».
Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ТОВ «Кошельок» адвоката Гурського Германа Юрійовича – задовольнити.
Рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 11 лютого 2026 року – скасувати.
Позов ТОВ «Кошельок» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кошельок» заборгованість за кредитним договором № 3413815884-586345 від 17 січня 2022 року в розмірі 20 869 (двадцять тисяч вісімсот шістдесят дев`ять) грн. 80 коп., з яких 7 000 (сім тисяч) грн. – заборгованість за тілом кредиту, 13 869 (тринадцять тисяч вісімсот шістдесят дев`ять) грн.. 80 коп. – заборгованість за відсотками за користування кредитом, а також 6 056 грн. сплаченого судового збору та 14 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. 
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 
Повний текст постанови складено 04 травня 2026 року.

Судді В. М. Барков

Л. В. Василишин

І. О. Максюта