ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" травня 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/4630/25	

Господарський суд Харківської області у складі
судді Чистякової І.О. 
за участю секретаря судового засідання Татаурова В.А.
розглянувши в порядку загального позовного провадження справу 
за позовом 	Акціонерного товариства "РВС Банк" (04071, м. Київ, вул. Введенська, 29/58, ідентифікаційний код 39849797) 	
до 	1. Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельно-монтажне Управління "ЕНЕРГОЮЖСПЕЦСТРОЙ" (61022, м. Харків, проспект Правди, 10, кімната 27-Е, ідентифікаційний код 32951760),  2. ОСОБА_1 (   АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ),  3. ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), 4. Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬФА КОМПОЗІТ" (62203, Харківська область, Золочівський район, смт. Золочів, провулок Разіна, 8-Б, ідентифікаційний код 36797118) 	
про 	стягнення коштів 	
за участю представників сторін:
позивача - Коваль Л.Л. (адвокат)
відповідача-1 - не з`явився
відповідача-2 - не з`явився
відповідача-3 - не з`явився
відповідача-4 - не з`явився 

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "РВС Банк" (позивач) звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельно-монтажне Управління "ЕНЕРГОЮЖСПЕЦСТРОЙ" (відповідач-1), ОСОБА_1 (відповідач-2), ОСОБА_2 (відповідач-3), Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬФА КОМПОЗІТ" (відповідач-4) про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості у розмірі 321 231,23 грн.
Позивач також просить стягнути з відповідачів судові витрати.
Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачами своїх зобов`язань за договором про надання гарантії № Д-2257-24Г від 28.05.2024 та договорами поруки від 28.04.2025 за № ДП-2257-24Г, № ДП-2257-1-24Г, № ДП-2257-2-24Г.
Ухвалою суду від 30.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/4630/25. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 26 січня 2026 року о 10:30 год. Встановлено відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Запропоновано учасникам справи провести перемови на предмет проведення процедури мирного врегулювання спору або укладення мирової угоди та письмово повідомити суд до початку підготовчого засідання про наявність обставин, зазначених у ч. 2 ст. 182 ГПК України. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив - протягом 5 днів з дня отримання відзиву на позов. Встановлено відповідачам строк для подання заперечення на відповідь на відзив - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив. Звернуто увагу відповідачів, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи (частина 2 статті 178 ГПК України).
13.01.2026 через систему "Електронний суд" 1-м відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю Будівельно-монтажне Управління "ЕНЕРГОЮЖСПЕЦСТРОЙ" подано заяву про визнання позову та розстрочення виконання рішення (вх.№991), в якій він визнає позов повністю, просить повернути позивачу з Державного бюджету України 1 927,39 грн, що складає 50% сплаченого судового збору під час подання позовної заяви та розстрочити виконання рішення суду про стягнення заборгованості за банківською гарантією № 2257-24Г від 29.05.2024 у розмірі 321 231,23 грн строком на 6 місяців, шляхом сплати: 1 платіж у розмірі 53 538,54 грн не пізніше 30 дня з моменту набрання законної сили рішенням суду; 2 платіж у розмірі 53 538,54 грн не пізніше 60 дня з моменту набрання законної сили рішенням суду; 3 платіж у розмірі 53 538,54 грн не пізніше 90 дня з моменту набрання законної сили рішенням суду; 4 платіж у розмірі 53 538,54 грн не пізніше 120 дня з моменту набрання законної сили рішенням суду; 5 платіж у розмірі 53 538,54 грн не пізніше 150 дня з моменту набрання законної сили рішенням суду; 6 платіж у розмірі 53 538,53 грн не пізніше 180 дня з моменту набрання законної сили рішенням суду. При цьому, 1-м відповідачем зазначено, що сплата судового збору відбудеться 1-м відповідачем відразу після набрання рішенням законної сили та, що 1-й відповідач не заперечує проти встановлення судом щомісячних конкретних кінцевих дат здійснення оплат.
В обгрунтування клопотання про розстрочення виконання рішення суду 1-м відповідачем зазначено, зокрема, що згідно із відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом діяльності відповідача-1 є будівництво житлових і нежитлових будівель, що відповідає фактичній діяльності відповідача-1. У зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України обсяги господарської діяльності значно знизилися. Означене знаходить своє підтвердження і у попередній фінансовій звітності підприємства за 2025 рік. У зв`язку з тим, що строки подання фінансової звітності ще не настали, то відповідач-1 надає відповідну інформацію у вигляді довідки про фінансовий стан підприємства станом на 31.12.2025. Так, ТОВ БМУ "Енергоюжспецстрой" відноситься до мікропідприємств у розумінні чинного законодавства. Згідно зі статтями 11 та 14 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" мікропідприємства подають скорочену фінансову звітність один раз на рік та не зобов`язані складати і подавати проміжну (квартальну) фінансову звітність. У зв`язку з цим, фінансові показники Товариства за 2025 рік сформовані на підставі даних бухгалтерського обліку, що ведеться із використанням спеціалізованих бухгалтерських програм та інформаційних систем, які застосовуються Товариством у щоденній господарській діяльності. Станом на 31.12.2025 за даними бухгалтерського обліку Товариства, основні фінансові показники є наступними: кредиторська заборгованість — 145 216 881,63 грн, що відображає обсяг зобов`язань Товариства перед контрагентами, бюджетом та іншими кредиторами, дебіторська заборгованість — 38 132 405,33 грн, що характеризує суму грошових коштів, яка підлягає отриманню Товариством від контрагентів. При цьому, з цієї довідки вбачається, що відповідач-1 має можливість отримати в майбутньому кошти за рахунок дебіторської заборгованості, що складає майже 40 млн. грн., тобто про можливість виконання розстроченого рішення суду. Розстрочення на 6 місяців, тобто по 53 538,54 грн на місяць, сприятиме належному виконанню зобов`язань та призведе до реального виконання зобов`язання. Натомість, відсутність такого розстрочення призведе до неможливості виконання зобов`язання. Про неможливість виконання зобов`язання без розстрочення також додатково свідчить наявність інших судових процесів про стягнення з відповідача-1 коштів, зокрема, справи № 922/4428/25, № 922/4620/25, № 922/4654/25. Одночасно сплатити за цими всіма справами кошти відповідач-1 не в змозі, водночас розстрочення виконання рішення суду буде лише цьому сприяти.
23.01.2026 через систему "Електронний суд" позивачем подано заперечення на заяву про розстрочення виконання рішення суду, яку зареєстровано 26.01.2026 за вх. №1991, в якому він просить відмовити 1-му відповідачу у розстроченні виконання рішення суду, наполягаючи зокрема на тому, що скрутне фінансове становище відповідача-1, яким обґрунтована наявність обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, не може бути безумовною підставою для розстрочення виконання судового рішення з урахуванням того, що господарська діяльність здійснюється боржником на власний ризик. Надана відповідачем-1 довідка про фінансовий стан відповідача-1 не може вважатись належним та достатнім доказом важкого фінансового стану підприємства, оскільки довідка складена самим відповідачем-1 і об`єктивно не відображає фінансового стану відповідача-1. Крім того, відповідач-1 вже звертався до позивача з листом від 02.05.2025 №847-03-05-25, в якому просив розтермінувати йому оплату заборгованості по Банківській гарантії №2257-24Г в розмірі 642 462,79 грн терміном на 6 місяців де кінцевим терміном оплати визначав жовтень 2025 року, однак відповідач-1 взяті на себе в зазначеному листі зобов`язання повністю не виконав. Водночас подаючи заяву про розстрочення виконання судового рішення відповідач-1 не надав будь-яких гарантій того, що рішення господарського суду буде виконано в запропонований ним період, не вказав, яким чином, за рахунок яких коштів та як це розстрочення сприятиме боржнику у виконанні судового рішення.
26.01.2026 судове засідання не відбулося з причини оголошення на території м.Харкова повітряної тривоги.
Ухвалою суду від 26.01.2026 призначено підготовче засідання на "09" лютого 2026 р. о 10:30 год.
09.02.2026 судове засідання не відбулося з причини оголошення на території м.Харкова повітряної тривоги.
Ухвалою суду від 09.02.2026 призначено підготовче засідання на "16" лютого 2026 р. о 13:00 год.
Ухвалою суду від 16.02.2026 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів. Відкладено підготовче засідання на "09" березня 2026 р. об 11:00 год.
09.03.2026 судове засідання не відбулося з причини оголошення на території м.Харкова повітряної тривоги.
Ухвалою суду від 09.03.2026 призначено підготовче засідання на "23" березня 2026 р. о 14:20 год.
В судовому засіданні 23.03.2026 постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 30 березня 2026 року о 09:20 год.
30.03.2026 судове засідання не відбулося з причини оголошення на території м.Харкова повітряної тривоги.
Ухвалою суду від 30.03.2026 призначено судове засідання з розгляду справи по суті на "06" квітня 2026 р. о 12:00 год.
06.04.2026 судове засідання не відбулося з причини оголошення на території м.Харкова повітряної тривоги.
Ухвалою суду від 06.04.2026 призначено судове засідання з розгляду справи по суті на "13" квітня 2026 р. о 09:30 год.
Ухвалою суду від 13.04.2026 призначено судове засідання з розгляду справи по суті на "04" травня 2026 р. о 15:00 год.
Представник позивача у судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги повністю.
Представник 1-го відповідача у судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву визнав позовні вимоги повністю, просив повернути позивачу з державного бюджету 50% судового збору на підставі ч. 1 ст. 130 ГПК України та задовольнити клопотання 1-го відповідача про розстрочення рішення суду.
Представники 2-го та 4-го відповідачів у судове засідання не з`явились, про відкриття провадження у цій справі, про дату, час та місце цього засідання повідомлені належним чином, про що свідчать наявні у справі довідки про доставку документа в кабінет електронного суду, які отримано з автоматизованої системи документообігу суду комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду".
3-й відповідач (Котіков А.В.) у судове засідання жодного разу не з`явився.
Як вбачається з комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду" 3-й відповідач ( ОСОБА_2 ) не зареєстрував "Електронний кабінет" в Єдиній судовій інформаційно - телекомунікаційній системі.
Копію ухвали суду від 13.04.2026 у цій справі про призначення судового засідання на 04.05.2026 о 15:00 год було надіслано судом за відомою адресою 3-го відповідача ( ОСОБА_2 ) згідно відомостей з Єдиного демографічного реєстру: АДРЕСА_2 , проте відповідно до відомостей з офіційного сайту АТ "Укрпошта" щодо відстеження поштових відправлень (штрих-кодовий ідентифікатор R067147819703) її не було отримано відповідачем та 30.04.2026 повернуто відділенням поштового зв`язку до суду з відміткою "закінчення встановленого терміну зберігання", що також підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою поштового відділення.
Водночас копію ухвали суду від 30.12.2025 про відкриття провадження у цій справі було надіслано судом за відомою вказаною адресою 3-го відповідача ( ОСОБА_2 ), проте відповідно до відомостей з офіційного сайту АТ "Укрпошта" щодо відстеження поштових відправлень (штрих-кодовий ідентифікатор не зареєстрував R067072020976) її не було отримано відповідачем та 17.01.2026 повернуто відділенням поштового зв`язку до суду з відміткою "закінчення встановленого терміну зберігання", що також підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою поштового відділення.
Суд зазначає, що порядок направлення та вручення судових рішень визначений у ст. 242 ГПК України.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня (ч.5 ст.242 ГПК України).
У випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення (ч.11 ст.242 ГПК України).
Днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (ч.6 ст.242 ГПК України).
Виходячи зі змісту ст. 242 ГПК України, пунктів 11, 17, 99, 116, 117 Правил №270 (в редакції на день видачі та направлення ухвали суду), у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною (наявність такої адреси в ЄДР прирівнюється до повідомлення такої адреси стороною), і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17.11.2021 у справі №908/1724/19, від 14.08.2020 у справі №904/2584/19 та від 13.01.2020 у справі №910/22873/17.
Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б, від 21.01.2021 у справі №910/16249/19, від 19.05.2021 у справі №910/16033/20, від 20.07.2021 у справі №916/1178/20).
Суд також зазначає, що вказані вище ухвали суду оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Відповідно до статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.
За таких обставин, суд дійшов висновку про належне повідомлення 2, 3 та 4 відповідача про відкриття провадження у даній справі та призначення її до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Ураховуючи те, що 2, 3 та 4 відповідач у строк, встановлений ч. 8 ст. 165 ГПК України, не подали до суду відзив на позов, а відтак не скористалися наданими їм процесуальними правами, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178, ч. 1 ст. 202 ГПК України, а неподання 2, 3, та 4 відповідачем відзиву на позов не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.
Розглянувши подані документи і матеріали, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 28.05.2024 між Акціонерним товариством "РВС Банк" (Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю Будівельно-монтажне Управління "ЕНЕРГОЮЖСПЕЦСТРОЙ" (Принципал) укладено Договір про надання гарантії № Д-2257-24Г від 28.05.2024.
Згідно з п. 1.1. Договору за заявою Принципала Банк надає на користь Бенефіціара Гарантію, за якою зобов`язується сплатити Бенефіціару на його письмову вимогу, що становить належне представлення, грошову суму у разі настання Гарантійного випадку, протягом строку дії або до дати закінчення дії Гарантії.
За умовами п. 1.2. Договору загальна Сума Гарантії складає: 642462,79 грн. (Шістсот сорок дві тисячі чотириста шістдесят дві гривні 79 копійок), цифровий код валюти - 980, без ПДВ.
Відповідно до п. 1.3. Договору відповідальність Банку за Гарантією та/або у зв`язку із цим Договором обмежується сумою Гарантії визначеною в п. 1.2. цього Договору, якщо у Гарантії не зазначено інше. Будь-який платіж, здійснений Банком за Гарантією, зменшує відповідальність Банку за цією Гарантією на суму платежу.
Згідно з п. 1.4. Договору строк дії гарантії: гарантія вступає в силу з моменту надання та діє по 01.04.2025 року включно.
Відповідно до п. 1.5. Договору надання Гарантії здійснюється в порядку та на підставі цього Договору, умов Заяви Принципала про надання гарантії, документів, передбачених нормативно-правовими актами Національного банку України, та внутрішніми документами Банку.
29.05.2024 позивачем на підставі вказаного Договору про надання гарантії № Д-2257-24Г від 28.05.2024 видано на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "УКРНАФТА" (далі – ПАТ "УКРНАФТА" або Бенефіціар) Гарантію № 2257-24Г від 29.05.2024 у розмірі 642 462,62 грн.
Документом, з якого виникає основне зобов`язання між ПАТ "УКРНАФТА" та ТОВ БМУ "ЕНЕРГОЮЖСПЕЦСТРОЙ" є Договір № 13/2038-Р від 31.05.2024 на закупівлю: "Монтаж водоводу високого тиску від КНС до ВРП-2 Анастасівського родовища із склопластикового трубопроводу ЦВНГ № 4 НГВУ "Охтирканафтогаз" Роменського району Сумської області (Технічне переоснащення) (код 45220000-5 за ДК 021:2015, Інженерні та будівельні роботи)" (оголошення про проведення відкритих торгів № UA-2024-04-08-008871-a). 
Як вбачається з Гарантії, Гарант надає цю банківську гарантію, за якою безумовно та безвідклично зобов`язується сплатити Бенефіцару суму, зазначену у відповідній вимозі Бенефіціара, що не перевищує 642 462,62 грн. протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати отримання першої вимоги Бенефіціара про сплату коштів за Гарантією, без необхідності для Бенефіціара обґрунтовувати свою Вимогу, без подання будь-яких інших документів, крім Вимоги, або виконання будь-яких інших умов. 
21.02.2025 АТ "РВС БАНК" через АТ "УКРГАЗБАНК" (лист № 130/5651/2025 від 19.02.2025) отримано від ПАТ "УКРНАФТА" письмову Вимогу № 01/01/13/04/03/508 від 18.02.2025 про сплату коштів за Гарантією № 2257-24Г від 29.05.2024 у розмірі 642 462,62 грн у зв`язку з порушенням Принципалом основного зобов`язання.
На виконання вищезазначеної вимоги 15.04.2025 Банком сплачено Бенефіціару 642 462,62 грн, що підтверджується меморіальним ордером №2 від 15.04.2025.
16.04.2024 АТ "РВС БАНК" на адресу Принципала надіслало регресну вимогу № 1122-25/БТ від 16.04.2025, відповідно до якої АТ "РВС БАНК" просило ТОВ БМУ "ЕНЕРГОЮЖСПЕЦСТРОЙ" виконати свої зобов`язання за Договором про надання гарантії № Д-2257-24Г від 28.05.2024 у розмірі 642 462,62 грн, що повернулася Банку 01.05.2025 у зв`язку з закінченням встановленого терміну зберігання (трекінг відправлення АТ "УКРПОШТА" № 0408034404991). 
Станом на цей час 1-й відповідач (Принципал) здійснив часткове погашення заборгованості за Договором про надання гарантії № Д-2257-24Г від 28.05.2024, у зв`язку з чим залишок заборгованості становить 321 231,23 грн, що підтверджується Випискою АТ "РВС БАНК" по особовому рахунку за період з 15.04.2025 по 23.12.2025.
Також, 28.05.2024 між Акціонерним товариством "РВС Банк", Товариством з обмеженою відповідальністю Будівельно-монтажне Управління "ЕНЕРГОЮЖСПЕЦСТРОЙ" та ОСОБА_1 укладено Договір поруки № ДП-2257-24Г. 
28.05.2024 між Акціонерним товариством "РВС Банк", Товариством з обмеженою відповідальністю Будівельно-монтажне Управління "ЕНЕРГОЮЖСПЕЦСТРОЙ" та ОСОБА_2 укладено Договір поруки № ДП-2257-1-24Г. 
28.05.2024 між Акціонерним товариством "РВС Банк", Товариством з обмеженою відповідальністю Будівельно-монтажне Управління "ЕНЕРГОЮЖСПЕЦСТРОЙ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "АЛЬФА КОМПОЗІТ" укладено Договір поруки № ДП-2257-2- 24Г. 
Відповідно до умов п. 1.1. Договорів поруки Поручителі зобов`язуються перед Гарантом у повному обсязі солідарно відповідати за виконання Принципалом своїх зобов`язань щодо повернення суми гарантії, комісій та інших платежів, а також можливих штрафних санкцій у розмірі та у випадках, передбачених Договором про надання гарантії № Д-2257-24Г від 28.05.2024. 
За умовами пп. 2.1.1.-2.1.5 п. 2.1. Договорів поруки зміст забезпеченого порукою зобов`язання: 
- повернення гарантії в сумі складає 642 462,62 грн та на умовах, визначених у Договорі про надання гарантії та додаткових договорах (угодах) до Договору про надання гарантії, що можуть бути укладені в майбутньому; 
- сплата комісій та інших платежів, визначених Договором про надання гарантії з урахуванням змін та доповнень до Договору про надання гарантії, якщо такі будуть прийняті; 
- сплата можливих штрафних санкцій у розмірі, у випадках та на умовах, визначених Договором про надання гарантії та додатковими договорами (угодами) до Договору про надання гарантії, що можуть бути укладені в майбутньому; 
- сплата інших будь-яких плат, що мають здійснюватись Принципалом та передбачені Договором про надання гарантії; 
- інші витрати, пов`язані зі здійсненням забезпеченої порукою вимоги. 
Згідно з п. 3.6.1. Договорів поруки Поручитель зобов`язаний у випадку надіслання Гарантом письмової вимоги виконання забезпеченого зобов`язання, перерахувати протягом 5 (п`яти) робочих днів суму гарантії, штрафних санкцій, комісій та інші плати на рахунок зазначений у письмовій вимозі. 
19.09.2025 АТ "РВС БАНК" на адресу поручителя ОСОБА_1 надіслано вимогу № 3253/25-БТ від 17.09.2025, відповідно до якої банк просив ОСОБА_1 протягом 5-ти робочих днів виконати свої зобов`язання за Договором поруки № ДП-2257-24Г від 28.05.2024. Вказана вимога повернулася 06.10.2025 у зв`язку з закінченням встановленого терміну зберігання (поштове відправлення № 0100100738109). 
19.09.2025 АТ "РВС БАНК" на адресу поручителя ОСОБА_2 надіслано вимогу № 3254/25-БТ від 17.09.2025, відповідно до якої банк просив ОСОБА_2 протягом 5-ти робочих днів виконати свої зобов`язання за Договором поруки № ДП-2257-1-24Г від 28.05.2024. Вказана вимога повернулася 06.10.2025 у зв`язку із закінченням встановленого терміну зберігання (поштове відправлення № 0100100738095). 
19.09.2025 АТ "РВС БАНК" на адресу поручителя ТОВ "АЛЬФА КОМПОЗІТ" надіслано вимогу № 3255/25-БТ від 17.09.2025, відповідно до якої просило ТОВ "АЛЬФА КОМПОЗІТ" протягом 5-ти робочих днів виконати свої зобов`язання за Договором поруки № ДП-2257-2-24Г від 28.05.2024. Вказана вимога була отримана представником ТОВ "АЛЬФА КОМПОЗІТ" 23.09.2025 (поштове відправлення № 0100100738117).
За твердженням позивача, станом на дату звернення до суду Поручителі ухиляються від виконання своїх зобов`язань за Договорами поруки, що забезпечують виконання Договору про надання гарантії № Д-2257-24Г від 28.05.2024. 
Згідно умов п. 5.1. Договорів поруки Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та скріплення печатками юридичних осіб (за наявності) і діє до повного виконання Принципалом та Поручителем своїх зобов`язань перед Гарантом. Порука припиняється в день припинення забезпеченого нею зобов`язання за Договором про надання гарантії. Не допускається припинення поруки без припинення забезпеченого нею зобов`язання.
Позивачем зазначено, що станом на дату звернення до суду з позовною заявою заборгованість відповідачів перед позивачем становить 321 231,23 грн.
Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.
За змістом пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 
Згідно ст. 560 ЦК України за гарантією банк, інша фінансова установа (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Відповідно до ст. 562 ЦК України зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.
Згідно з ч. 1 ст. 563 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.
Відповідно до ч. 1 ст. 569 ЦК України гарант має право на зворотну вимогу (регрес) до боржника в межах суми, сплаченої ним за гарантією кредиторові, якщо інше не встановлено договором між гарантом і боржником. 
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.05.2024 у справі № 910/17772/20 відступив від висновку, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.06.2021 у справі № 910/16898/19, згідно з яким при вирішенні спору про існування обов`язку гаранта сплатити за гарантією до предмета доказування входить, у першу чергу, дослідження наявності чи відсутності виникнення відповідного обов`язку - гарантійного випадку (порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією), а не формальне дослідження виключно наявності заяви про сплату за гарантією, обгрунтовуючи наступним: 
"45. Об`єднана палата звертає увагу, що тлумачення наведених законодавчих положень таким чином, що гарант повинен перевірити, чи дійсно принципал порушив основне зобов`язання, і що він має платити виключно в разі, якщо бенефіціар довів гаранту порушення основного зобов`язання принципалом, тобто те, що основне зобов`язання не припинено виконанням, унеможливлює застосування імперативних законодавчих положень про те, що зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання, зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання, та про те, що повторна вимога кредитора, одержана гарантом після повідомлення кредитора про недійсність або припинення основного зобов`язання, підлягає задоволенню. Іншими словами, таке розуміння законодавства призводить до врахування одних законодавчих положень і до ігнорування інших. Тому об`єднана палата відхиляє таке тлумачення законодавства. 
47. Механізм забезпечувального інституту гарантії, на відміну від інших видів забезпечення виконання зобов`язань, передбачає укладення не двох (основного та забезпечувального), а трьох правочинів. 
48. Перш за все - це договір між бенефіціаром (боржником) та принципалом (кредитором), який спрямований на виникнення основного зобов`язання. Умова щодо забезпечення основного зобов`язання гарантією може передбачатися таким договором або висуватися бенефіціаром як передумова укладення такого договору.
49. Обов`язок банку чи іншої фінансової установи щодо видачі банківської гарантії виникає з договору між принципалом і такою фінансовою установою. Надання гарантії є фінансовою послугою, яка надається на підставі договору (пункт 6 частини першої статті 4, стаття 9 Закону України "Про фінансові послуги та фінансові компанії" у чинній редакції, пункт 7 частини першої статті 4, стаття 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" у редакції, що діяла на час видачі гарантії у справі, що переглядається). Цим договором можуть визначатися, серед іншого, умови гарантії, строк її дії, сума, на яку видається гарантія, строк видачі гарантії, розмір оплати послуг гаранта тощо. 
50. Третім правочином у механізмі забезпечувального інституту гарантії є видача гарантії на користь бенефіціара, яка є одностороннім правочином. Саме з цього правочину виникає грошове зобов`язання гаранта. 
51. Хоча у механізмі забезпечувального інституту гарантії беруть участь три суб`єкти - бенефіціар, принципал та гарант, зазначені вище правочини не зв`язують всіх їх одночасно. Так, договір між бенефіціаром і принципалом, з якого виникає основне зобов`язання, зв`язує лише бенефіціара і принципала, але не гаранта. Договір між принципалом і гарантом зв`язує лише принципала і гаранта, але не бенефіціара. Односторонній правочин щодо видачі гарантії створює обов`язки лише для гаранта (частина третя статті 202 ЦК України), а бенефіціар є кредитором у відповідному грошовому зобов`язанні. 
52. Отже, забезпечувальна функція банківської гарантії виявляється у відносинах між бенефіціаром та принципалом, а не між бенефіціаром та гарантом. Натомість у відносинах між бенефіціаром та гарантом виникає окреме грошове зобов`язання, незалежне від зобов`язання за участю бенефіціара та принципала. Тому гарант має сплатити грошову суму, якщо виконані саме умови гарантії. Втручатися у відносини між бенефіціаром та принципалом, зокрема вирішувати, чи виконав принципал грошове зобов`язання за договором між бенефіціаром та принципалом, а відтак і про те, чи припинене основне зобов`язання виконанням, гарант не вправі. 
53. Виходячи з викладеного, об`єднана палата вважає, що законодавчі положення про те, що гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником; гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, слід розуміти таким чином, що звернення бенефіціара до гаранта з вимогою про сплати грошової суми у випадку, коли принципал не порушив основного зобов`язання (наприклад, якщо воно припинене виконанням або з інших підстав, чи є недійсним) є правопорушенням. Водночас це правопорушення спрямоване проти принципала, а не проти гаранта, і воно не впливає на обов`язок гаранта по сплаті відповідної суми за гарантією. 
54. Положення закону про те, що кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією (частина третя статті 563 ЦК України), слугує меті ідентифікації порушення зобов`язання, а відтак, конкретизації банківської гарантії, і не вказує на обов`язок гаранта перевіряти таке порушення. Адже гарант може видати на користь одного й того ж бенефіціара декілька банківських гарантій за зверненням одного й того ж принципала у зв`язку з одним чи декількома договорами з бенефіціаром з різними умовами, що передбачають сплату за гарантіями у різних випадках.
55. Отже, кредитор-бенефіціар має право вимоги як за основним зобов`язанням, так і за незалежною від цього зобов`язання гарантією. Якщо він не отримає виконання за основним зобов`язанням, то, пред`явивши вимогу гаранту, отримає виконання. 
56. Якщо ж бенефіціар за відсутності основного зобов`язання (наприклад, якщо воно припинене виконанням з інших підстав, є недійсним) звернеться до гаранта і отримає від нього грошову суму, то таке є набуттям майна (грошей) без достатньої правової підстави за рахунок потерпілого, оскільки за загальним правилом частини першої статті 569 ЦК України гарант має право на зворотну вимогу (регрес) до боржника в межах суми, сплаченої ним за гарантією кредиторові, то постраждалим є боржник (принципал). Він вправі звернутись до бенефіціара з вимогою про повернення принципалу коштів, сплачених гарантом, за правилами глави 83 "Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави" ЦК України." 
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. 
Згідно з ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. 
За змістом частини 1 статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. 
Матеріалами справи підтверджено, що станом на дату звернення до суду з цим позовом заборгованість відповідачів перед позивачем становить 321 231,23 грн.
Відповідач-1 у відзиві на позовну заяву визнав позовні вимоги повністю.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 46 ГПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.
Згідно з ч. 4 ст. 191 ГПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Суд вважає, що визнання 1-м відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб.
Інші відповідачі відзив на позовну заяву до суду не надали, позовні вимоги не спростували.
Згідно зі ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно з частиною 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
З огляду на викладене, ураховуючи, що відповідачами у встановленому законом порядку позовні вимоги позивача не спростовано та те, що 1-й відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі, суд вважає позовні вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості у розмірі 321 231,23 грн, обґрунтованими, підтверджені матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.
Стосовно клопотання 1-го відповідача про розстрочення виконання рішення суду, суд дійшов наступних висновків.
Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.
Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.
Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012 виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. У рішенні Конституційного Суду України від 25.04.2012 у справі № 11-рп/2012 зазначено, що невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Відповідно до частини 3 статті 331 ГПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Відповідно до приписів частини 4 статті 331 ГПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:
1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;
2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;
3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом.
Питання про розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися з урахуванням балансу інтересів сторін, слугувати досягненню мети виконання судового рішення з максимальним дотриманням співмірності негативних наслідків для боржника з інтересом кредитора.
Необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, а тому повинні досліджуватися та оцінюватися доводи і заперечення як позивача, так і відповідача.
Розстрочення виконання судового рішення не повинно сприяти ухиленню від його виконання та впливати на фінансовий стан стягувача.
Господарський процесуальний кодекс України не визначає перелік обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання.
При цьому, Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, у зв`язку з чим суд повинен оцінювати докази, які підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 86 ГПК України, відповідно до якої суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його виконання, господарський суд, зокрема, має право розстрочити виконання рішення (ухвали, постанови).
У постанові Верховного Суду від 15.06.2018 у справі №917/138/16 зазначено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи. При цьому, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.
Суд зазначає, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. 
Отже, у разі здійснення підприємницької діяльності, особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утриматись від) таких дій. 
Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 910/15484/17.
Отже, укладаючи договір про надання гарантії № Д-2257-24Г від 28.05.2024 після 24 лютого 2022 року 1-й відповідач мав оцінювати свою спроможність виконати зобов`язання.
Посилання 1-го відповідача на обставини військової агресії рф та скрутний фінансовий стан 1-го відповідача не приймаються судом до уваги, оскільки напад рф на територію України так само негативно вплинув на фінансовий стан позивача, який правомірно очікує на сплату йому боргу за рішенням суду.
Надана відповідачем 1 довідка про фінансовий стан відповідача 1 не може вважатись належним доказом важкого фінансового стану підприємства, оскільки довідка складена самим 1-м відповідачем і об`єктивно не відображає фінансового стану 1-го відповідача.
Інших доказів на підтвердження обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим 1-м відповідачем не надано.
При цьому, 1-м відповідачем не надано належних доказів, які б свідчили про майбутнє покращення скрутного матеріального становища 1-го відповідача, а отже і про наявність реальної можливості виконання рішення суду у справі.
Наявність інших судових процесів про стягнення коштів з 1-го відповідача або заборгованість перед іншими кредиторами сама по собі не є винятковою обставиною для надання судом розстрочення виконання рішення у конкретній справі.
Суд бере до уваги, що 1-й відповідач вже звертався до позивача з листом від 02.05.2025 №847-03-05-25, в якому просив розтермінувати йому оплату заборгованості по Банківській гарантії №2257-24Г в розмірі 642 462,79 грн терміном на 6 місяців де кінцевим терміном оплати визначав жовтень 2025 року, однак 1-й відповідач взяті на себе в зазначеному листі зобов`язання повністю не виконав. 
Суд враховує заперечення позивача на заяву 1-го відповідача про розстрочення рішення суду, в якій окрім іншого зазначено, що рішенням Правління Національного банку України № 398-рш/БТ від 04.11.2025 АТ "РВС Банк" віднесено до категорії неплатоспроможних, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 04.11.2025 №1044 в АТ "РВС банк" було запроваджено тимчасову адміністрацію. (https://bank.gov.ua/ua/legislation/Decision_04112025_398-rsh_bt). Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування фізичних осіб від 04.11.2025 року №04.11.2025 року №1044 розпочато процедуру виведення АТ "РВС Банк" з ринку і запроваджено в ньому тимчасову адміністрацію. На підставі рішення Правління Національного банку України від 30 грудня 2025 року № 488-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Акціонерного товариства "РВС Банк" відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації АТ "РВС Банк". (дивитись за посиланням https://bank.gov.ua/ua/legislation/Decision_30122025_488-rsh). Кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на задоволення вимог кредиторів у черговості передбаченій статтею 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". На підставі викладеного, стягнуті на користь АТ "РВС Банк" будуть спрямовані на задоволення вимог кредиторів АТ "РВС Банк", який перебуває в процесі ліквідації. 
З огляду на викладене, враховуючи ненадання 1-м відповідачем доказів на підтвердження обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, заперечення позивача щодо заяви відповідача про розстрочення виконання рішення суду, ступінь вини 1-го відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви 1-го відповідача про розстрочення виконання рішення суду у справі.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У даному випадку позов було подано в електронній формі, за подачу якого згідно вимог ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
За подання до суду цього позову в електронній формі позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3854,77 грн згідно платіжної інструкції №3 від 19.12.2025.
Ураховуючи те, що позов задоволено повністю, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті позивачем за подання до суду позову у розмірі 3854,77 грн покладаються на відповідачів порівну, а саме: по 963,69 грн (3854,77 грн : 4 = 963,69 грн), адже солідарного стягнення судового збору з відповідачів не передбачено діючим законодавством. 
Щодо клопотання відповідача -1 про повернення позивачу 50% судового збору з Державного бюджету України у зв`язку з визнанням відповідачем -1 позову, суд зазначає наступне.
Згідно з ч.1 ст. 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Як вбачається з матеріалів справи позивачем заявлено вимогу про солідарне стягнення заборгованості з 4-х відповідачів, та лише відповідач -1 визнав позов до початку розгляду справи по суті, а тому у суду відсутні правові підстави для застосування положень ч.1 ст. 130 ГПК України і відповідно в цьому випадку суд поклав судові витрати порівну на 4-х відповідачів. 
На підставі викладеного та керуючись ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. 6, 11, 525, 526, 530, 562, 553, 554, 559, 560, 562, 563, 569, 610, 612, 629 Цивільного кодексу України, ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 86, 129, 130, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд  

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.
Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельно-монтажне Управління "ЕНЕРГОЮЖСПЕЦСТРОЙ" (61022, м. Харків, проспект Правди, 10, кімната 27-Е, ідентифікаційний код 32951760), ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬФА КОМПОЗІТ" (62203, Харківська область, Золочівський район, смт. Золочів, провулок Разіна, 8-Б, ідентифікаційний код 36797118) на користь Акціонерного товариства "РВС Банк" (04071, м. Київ, вул. Введенська, 29/58, ідентифікаційний код 39849797) заборгованість у розмірі 321 231,23 грн. 
Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельно-монтажне Управління "ЕНЕРГОЮЖСПЕЦСТРОЙ" (61022, м. Харків, проспект Правди, 10, кімната 27-Е, ідентифікаційний код 32951760) на користь Акціонерного товариства "РВС Банк" (04071, м. Київ, вул. Введенська, 29/58, ідентифікаційний код 39849797) судовий збір у розмірі 963,69 грн. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "РВС Банк" (04071, м. Київ, вул. Введенська, 29/58, ідентифікаційний код 39849797) судовий збір у розмірі 963,69 грн. 
Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства "РВС Банк" (04071, м. Київ, вул. Введенська, 29/58, ідентифікаційний код 39849797) судовий збір у розмірі 963,69 грн. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬФА КОМПОЗІТ" (62203, Харківська область, Золочівський район, смт. Золочів, провулок Разіна, 8-Б, ідентифікаційний код 36797118) на користь Акціонерного товариства "РВС Банк" (04071, м. Київ, вул. Введенська, 29/58, ідентифікаційний код 39849797) судовий збір у розмірі 963,69 грн. 
Після набрання рішенням законної сили видати накази в установленому порядку.
Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю Будівельно-монтажне Управління "ЕНЕРГОЮЖСПЕЦСТРОЙ" у задоволенні заяви про розстрочення виконання судового рішення.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України. 
Повне рішення складено "06" травня 2026 р. 

Суддя		І.О. Чистякова