ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"19" травня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/918/26	

Господарський суд Одеської області у складі судді Смелянець Г.Є., 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін 
справу №916/918/26 
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАВИТА-С» (68515, Одеська обл., Болградський р-н, с. Євгенівка, вул. Шевченка Т.Г., будинок 52ж, код ЄДРПОУ 39085584)
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕРУНИЦЯ» (67792, Одеська обл., Білгород-Дністровський р-н, с. Приморське, вул. Центральна, буд. 132, код ЄДРПОУ 43335587)
про стягнення 228 246,94 грн.
В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю «ГРАВИТА-С» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕРУНИЦЯ» 228 246,94 грн., з яких: сума безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 186 000 грн., 3% річних у розмірі 8 891, 27 грн., збитки від інфляції у розмірі 33 355,67 грн., а також стягнення з відповідача судових витрат, пов`язаних з розглядом даної позовної заяви, які за попереднім розрахунком позивача складаються з суми судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, у розмірі 2 738,96 грн., а також витрат на професійну правничу допомогу, орієнтовний розмір яких складає 30 000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неповерненням відповідачем безпідставно набутих грошових коштів, отриманих від позивача.
Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.03.2026 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАВИТА-С» прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмово провадження. В ухвалі сторонам встановлено строки на подання суду заяв по суті справи, а також роз`яснено про можливість звернення до суду з клопотанням про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у строки, визначені ч.7 ст.252 ГПК України.
31.03.2026 за вх.№11130/26 господарським судом одержано відзив на позовну заяву.
07.04.2026 за вх.№11866/26 господарським судом одержано відповідь на відзив.
Право на подання до суду заперечень на відповідь на відзив залишилось не реалізованим відповідачем. 
Клопотання про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у строки, визначені ч.7 ст. 252 ГПК України, від сторін до суду не надходило.
Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
Стислий виклад позиції позивача
- Позовні вимоги ТОВ «ГРАВИТА-С» у справі № 916/918/26 ґрунтуються на положеннях про повернення безпідставно набутого майна, оскільки між сторонами відсутній укладений договір, який би міг слугувати належною правовою підставою для набуття відповідачем грошових коштів.
- Факт перерахування грошових коштів Відповідачу підтверджується матеріалами справи (зокрема, платіжною інструкцією в національній валюті № 11508 від 06.08.2024) та не заперечується Відповідачем. Водночас ТОВ «ПЕРУНИЦЯ» в додатках до відзиву не надано будь-яких первинних документів, які б обґрунтовували отримання вказаних грошових коштів.
- Відповідач за змістом відзиву посилається на судову практику, яка не є релевантною до спірних правовідносин, а отже не може бути застосована у даній справі. Зокрема, за змістом відзиву ТОВ «ПЕРУНИЦЯ» зазначає про правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17. Разом з тим, як вбачається з наведеної постанови – предметом справи № 390/34/17 є визнання договору оренди неправомірним та повернення земельної ділянки з незаконного володіння.
- Аналіз змісту відзиву свідчить про те, що ТОВ «ПЕРУНИЦЯ» фактично відтворює текст судового рішення Господарського суду Полтавської області від 01.05.2025 у справі № 917/162/25 без належної адаптації такого рішення до обставин даної справи, що підтверджується наступним: у тексті відзиву міститься посилання на Договір підряду № 28 від 05.06.2024, який взагалі не має жодного відношення до справи № 916/918/26; за текстом відзиву наведені положення Господарського кодексу України, які на момент розгляду даної справи втратили чинність, що свідчить про механічне копіювання ТОВ «ПЕРУНИЦЯ» правової позиції без належного аналізу її актуальності. Зазначене свідчить про формальний характер заперечень Відповідача та відсутність належного правового обґрунтування.
- Відповідач за текстом відзиву не доводить правомірності набуття спірних грошових коштів, а відтак зберіг їх у себе за рахунок ТОВ «ГРАВИТА-С» без достатньої правової підстави і зобов`язаний повернути їх як безпідставно набуте майно.
Стислий виклад позиції відповідача 
- В призначенні платежу позивач, сплачуючи дані грошові кошти посилався на наявність договору, тому посилання на те, що вказані кошти – безпідставно перераховані – не підтверджуються матеріалами справи, оскільки концепція «безпідставно отриманих коштів» - це не договірне забавляння, тому позивач вибрав невірний.
- В пункті 8.26 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12 79гс19) вказано, що «водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах».
- При визначенні того, чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти поверненню потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суду у постановах від 04 серпня 2021 року у справі № 185/446/18 (провадження № 61-434 св 20) та від 11 січня 2023 року у справі № 548/741/21 (провадження № 61-1022 св 22).
- До матеріалів справи залучено примірник Договору підряду №28 від 05.06.2024 року, який підписаний лише відповідачем у справі, підпису позивача вказаний договір не містить (арк. справи 15-16). 
- До подій, за результатами яких можуть виникнути зобов`язання передбачені ст. 1212 Цивільного кодексу України, відноситься, зокрема, перерахування грошових коштів іншій особі, з якою платник не знаходиться в договірних зобов`язаннях. Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.
Обставини справи, встановлені судом 
06.08.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «ГРАВИТА-С» (позивач) перерахувало на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕРУНИЦЯ» (відповідач) грошові кошти в розмірі 186 000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією в національній валюті №11508 від 06.08.2024, в графі «призначення платежу» якої зазначено: «фін. допомога згідно з умовами договору БП-240806 від 06 серпня 2024р Без ПДВ».
Висновки суду 
Предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 186 000 грн., на суму яких позивачем нараховано 3% річних у розмірі 8 891, 27 грн. та збитки від інфляції у розмірі 33 355,67 грн.
Як встановлено господарським судом, позивач перерахував відповідачу 186 000 грн. за платіжною інструкцією в національній валюті №11508 від 06.08.2024 із призначенням платежу «фін. допомога згідно з умовами договору БП-240806 від 06 серпня 2024р Без ПДВ».
Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч.1 ст.206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.
Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. 
Позивач посилається на відсутність укладеного між сторонами у справі договору БП-240806 від 06 серпня 2024р. щодо надання фінансової допомоги.
В свою чергу відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, такі посилання позивача не спростував та не надав до суду укладеного між сторонами у справі договору БП-240806 від 06 серпня 2024р. 
Також відповідач не надав до суду примірник договору підряду №28 від 05.06.2024 року, на який він посилається у відзиві, зазначаючи, що до матеріалів справи залучено Договір підряду №28 від 05.06.2024 року, який підписаний лише відповідачем у справі, підпису позивача вказаний договір не містить.
Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, коли отримане однієї із сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Тобто у разі коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинення або була відсутня взагалі.
Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, - яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі від початку правовідношення, - та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.
Аналогічний правовий висновок, який викладений Верховним Судом у постановах від 06.03.2019 у справі №910/1531/18, від 28.01.2020 у справі № 910/16664/18, від 08.09.2021 у справі № 201/6498/20, від 08.09.2021 у справі № 206/2212/18.
Такі зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності таких умов: (1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України) або якщо вона відпала.
Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується прямо на законі, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Отже, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином (постанови Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного господарського суду від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19).
Договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання коштів). Якщо майно набуте на підставі правочину, статтю 1212 Цивільного кодексу України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або її не було взагалі. Винятком є випадки, коли майно безпідставно набуте у зв`язку із зобов`язанням (правочином), але не відповідно до його умов (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25.09.2024 у справі № 201/9127/21).
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №629/5364/13-ц: «… відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА 2, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, виходили із того, що договір позики від 11 березня 2013 року між ОСОБА 2 та ОСОБА 3 є неукладеним, тому у його сторін не виникло будь-яких зобов`язань щодо виконання цього договору, оскільки з неукладеного правочину не виникають договірні зобов`язання, він не породжує жодних цивільних правовідносин, а значить він і не породжує для сторін правочину будь-яких прав та обов`язків. Оскільки ОСОБА 3 зазначені суми грошових коштів передані ОСОБА 2 на виконання неукладеного договору позики, то між ними виникли правовідносини внаслідок набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (статті 1212-1215 ЦК України)…».
У постанові Верховного Суду від 28.02.2024 у справі № 922/3289/21 в подібних правовідносинах, щодо застосування статей 1046, 1047 Цивільного кодексу України викладений наступний висновок: «Вказівка призначення платежу при перерахунку коштів, з урахуванням принципу розумності, не може бути кваліфікована як дотримання письмової форми (єдиний документ, чи декілька документів, розписка чи інший документ), що підтверджує домовленість про отримання грошей в позику та умови такої позики, оскільки призначення платежу вказує особа, яка перераховує грошові кошти. Дійсно, в певних випадках в приватному праві призначення платежу може мати значення, наприклад при визначенні того, яке грошове зобов`язання погашається, але не для підтвердження укладення певного договору».
Виходячи з аналізу змісту статті 1046 Цивільного кодексу України істотними умовами договору позики є: розмір позики, тобто грошова сума або кількість предметів, які позикодавець тимчасово передає у власність позичальника; порядок передачі та повернення позики; строк позики, тобто визначений або невизначений проміжок часу, на який надається позика; порядок (процедура) передачі та повернення позики, тобто порядок надходження предмета позики у власність позичальника та порядок повернення предмета позики у власність позикодавця. 
Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16.10.2024 у справі № 904/6044/20 (904/4625/22).
Відтак саме по собі призначення платежу при перерахунку коштів за відсутності письмового договору позики та за відсутності доказів, які свідчать про узгодження сторонами істотних умов договору позики: розміру позики, строку її надання, порядку передачі та повернення позики, а також будь-яких інших умов, на яких вона надається, не можна кваліфікувати як дотримання письмової форми правочину.
За таких обставин, враховуючи відсутність укладеного між сторонами у справі договору БП-240806 від 06 серпня 2024, який зазначено у платіжній інструкції №11508 від 06.08.2024 в якості підстав для перерахування відповідачу грошових коштів у розмірі 186 000 грн., господарський суд дійшов висновку про наявність між сторонами правовідносин, які виникли внаслідок набуття, збереження майна без достатньої правової підстави, а тому, виходячи з положень ст.1212 ЦК України, господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для повернення відповідачем позивачу 186 000 грн. як безпідставно отриманих коштів.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 8 891, 27 грн. та збитків від інфляції у розмірі 33 355,67 грн., господарський суд виходить з наступного. 
Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З положень ст.1212 ЦК України вбачається, що особа, яка набула майно (кошти) без достатньої правової підстави (або підстава набуття цього майна (коштів) згодом відпала) зобов`язана повернути набуте майно (кошти) потерпілому.
Означене недоговірне зобов`язання виникає в особи безпосередньо з норми статті 1212 ЦК України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Це зобов`язання виникає в особи з моменту безпідставного отримання нею такого майна (коштів) або з моменту, коли підстава їх отримання відпала.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).
Отже, передбачений частиною другою статті 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми виникає виходячи з наявності самого факту прострочення, який у цій справі має місце з моменту безпідставного одержання відповідачем грошових коштів позивача.
Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.02.2024 у справі №910/3831/22.
Перевіривши розрахунок заявлених до стягнення 3% річних та збитків від інфляції, який здійснений позивачем та згідно з яким розмір 3% річних за період з 07.08.2024 по 11.03.2026 становить 8 891, 27 грн., розмір збитків від інфляції за період з серпня 2024 по лютий 2026 становить 33 355,67 грн., господарським судом встановлено відповідність цього розрахунку обставинам справи щодо прострочення відповідача.
З огляду на вищевикладене, Господарський суд Одеської області дійшов висновку про обґрунтованість і правомірність позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАВИТА-С», а отже і їх задоволення.
При цьому, посилання, які викладені відповідачем у відзиві на позов, жодним чином не спростовують вище встановлених обставин справи щодо безпідставного набуття відповідачем грошових коштів 
На підставі ст.129 ГПК України судові витраті щодо сплати судового збору покладаються на відповідача.
Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд
У Х В А Л И В:
1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАВИТА-С» задовольнити. 
2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕРУНИЦЯ» (67792, Одеська обл., Білгород-Дністровський р-н, с. Приморське, вул. Центральна, буд. 132, код ЄДРПОУ 43335587) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАВИТА-С» (68515, Одеська обл., Болградський р-н, с. Євгенівка, вул. Шевченка Т.Г., будинок 52ж, код ЄДРПОУ 39085584) суму безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 186 000 (сто вісімдесят шість тисяч) грн., 3% річних у розмірі 8 891 (вісім тисяч вісімсот дев`яносто одна) грн. 27 коп., збитки від інфляції у розмірі 33 355 (тридцять три тисячі триста п`ятдесят п`ять) грн. 67 ко., а всього – 228 246 (двісті двадцять вісім тисяч двісті сорок шість) грн. 94 коп., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 738 (дві тисячі сімсот тридцять вісім) грн. 96 коп. 

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.
Повне рішення складено 19.05.2026

Суддя Г.Є. Смелянець