ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/3787/23 Головуючий у 1-й інстанції: Горобцова Я.В.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого Василенка Я.М.,
суддів Ганечко О.М., Кобаля М.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та військової частини НОМЕР_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 05.02.2024 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у незастосуванні при нарахуванні позивачу індексації за період з 01.01.2016 по 26.12.2017 коефіцієнтів індексації, що відповідають місяцю підвищення тарифної ставки (окладу) січень 2008 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та доплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 26.12.2017 з урахуванням для обчислення індексації коефіцієнтів місяця підвищення тарифної ставки (окладу) січень 2008 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації за весь час затримки виплати - за період з 01.01.2016 по день фактичної виплати індексації.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 05.02.2024 адміністративний позов задоволено частково: зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації за весь час затримки виплати - за період з 01.01.2016 по день фактичної виплати індексації; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з зазначеним вище судовим рішенням ОСОБА_1 та військова частина НОМЕР_1 звернулись із апеляційними скаргами, в яких позивач просить оскаржуване рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю; відповідач просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким закрити провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України.
З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів ухвалено рішення про продовження апеляційного розгляду даної справи на розумний строк.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 14.12.2017 № 919 позивача звільнено з військової служби у запас за п. «б» (за станом здоров`я) ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 26.12.2017 № 247 позивача виключено зі списків особового складу.
Позивач у січні 2018 року звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про видачу довідки, нарахування та виплату індексації за період з 01.01.2016 до дня виключення його зі списків особового складу (звільнення).
Відповідач відмовив позивачу у виплаті індексації з посиланням на те що за вказаний період індексація грошового забезпечення не виплачувалась.
Не погоджуючись з такою відмовою позивач звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 у якому просив:
- визнати протиправним дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невиплати індексації грошового забезпечення;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по день звільнення;
- виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення та видати довідку з помісячним розрахунком індексації а також місяця підвищення (базового місяця) і визначеної раніше суми (фіксованої суми) за вказаний період.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 22.08.2018 у справі №806/1520/18, яке набрало законної сили, позов задоволено частково: визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по день звільнення з встановленням базового місяця - січень 2015 року; у задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
В подальшому позивач через представника звернувся до військової частини НОМЕР_1 з адвокатським запитом про нарахування та виплату позивачу індексації за вказані періоди в повному обсязі з виплатою компенсації частини доходу.
Листом від 10.12.2022 № 189/501 військова частина НОМЕР_1 повідомила позивача, що на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 22.08.2018 у справі № 806/1520/18 ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснило нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по день звільнення з встановленням базового місяця - січень 2015 року.
Також, військова частина НОМЕР_1 повідомила, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 22.08.2018 у справі № 806/1520/18 не зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснити компенсацію втрати частини доходів.
Позивач вважаючи протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо незастосування при обчисленні індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця), у період з 01.01.2016 по 26.12.2017 - січня 2008 року, та щодо невиплати компенсації відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», звернувся до суду за захистом своїх прав.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що спір щодо нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 26.12.2017 врегульовано судовим рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 22.08.2018 у справі № 806/1520/18, яке набрало законної сили. Незгода позивача з встановленням базового місяця січня 2015 року замість січня 2008 року є підставою для апеляційного оскарження рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 22.08.2018 у справі № 806/1520/18, а не подання нового позову. Таким чином, суд дійшов висновку, що відсутня неправомірність дій відповідача в цій частині, у зв`язку з чим позовні вимоги в у вказаній частині не підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходу суд зазначив, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 22.08.2018 у справі № 806/1520/18 відмовлено позивачу в задоволенні даної вимоги у зв`язку з їх передчасністю, а тому відсутні перешкоди щодо розгляду вказаної позовної вимоги в даній справі. Оскільки несвоєчасне нарахування сум індексації грошового забезпечення відбулось у зв`язку з неправомірним нарахуванням грошового забезпечення, що встановлено судовим рішенням у справі № 806/1520/18, тобто з вини органу, що нараховує і виплачує грошове забезпечення, то позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
Позивач у своїй скарзі зазначає, що при розгляді даної справи судом першої інстанції не було враховано, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці, і її проведення у зв`язку зі зростанням споживчих цін є обов`язковим для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи, а також вважає, що базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 26.12.2017 є січень 2008 року.
Відповідач у своїй скарзі зазначає, що позивач звертався до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом, в якому, зокрема просив зобов`язати виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення. Рішенням суду від 22.08.2018 в цій частині в задоволенні позову відмовлено. Не дивлячись на зазначені обставини, позивач повторно звернувся з аналогічним позовом, а суд першої інстанції ухвалив рішення, хоча мав закрити провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 4 частини 1 статті 238 КАС України.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянтів безпідставними, враховуючи наступне.
Щодо адміністративного позову в частині зобов`язання відповідача нарахувати та доплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 26.12.2017 з урахуванням для обчислення індексації коефіцієнтів місяця підвищення тарифної ставки (окладу) січень 2008 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки спір щодо нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за вказаний період врегульовано судовим рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 22.08.2018 у справі № 806/1520/18, яке набрало законної сили, то незгода позивача з встановленням базового місяця січня 2015 року замість січня 2008 року є підставою для апеляційного оскарження рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 22.08.2018 у справі № 806/1520/18, а не подання нового (даного) позову.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації за весь час затримки виплати - за період з 01.01.2016 по день фактичної виплати індексації, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідач в апеляційній скарзі наголошує, що суд першої інстанції мав закрити провадження у справі в цій частині позовних вимог з підстав, передбачених пунктом 4 частини 1 статті 238 КАС України.
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Відповідно до позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.04.2018 у справі № 11-257заі18, тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.
Тобто, необхідною правовою підставою для закриття провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України є одночасна сукупність наступних умов: тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають); наявність постанови чи ухвали, якими завершено розгляд справи; набрання судовим рішенням в іншій справі законної сили.
При цьому, позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави і предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників справи, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
Підстава позову - це ті обставини і норми права, які дозволяють особі звернутися до суду, а предмет позову - це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, стосовно яких він просить ухвалити судове рішення.
Визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого порушеного (на його погляд) права, проаналізувати та викласти свій висновок в судовому рішенні.
Колегією суддів встановлено, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 22.08.2018 у справі № 806/1520/18 відмовлено позивачу в задоволенні даної вимоги у зв`язку з їх передчасністю.
Так, Житомирський окружний адміністративний суд зазначив, що для проведення розрахунків належної до стягнення суми суд має встановити розмір недоплаченої суми та визначити істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника. Водночас, у матеріалах справи відсутні розрахунки суми недоплаченої індексації грошового забезпечення. Нарахування індексації грошового забезпечення належить до дискреційних повноважень відповідача, а тому після набрання даним рішенням законної сили та його виконання відповідачем, позивач не позбавлений права звернутись з позовом про виплату компенсації втрати частини доходів.
Таким чином, відсутні підстави для закриття провадження у справі щодо вказаних вимог, оскільки відсутні підстави вважати даний спір тотожним спору, вирішеному у справі № 806/1520/18, так як такі вимоги у зазначеній справі не були предметом розгляду.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19.10.2000 №2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (далі - Закон №2050-ІІІ).
Статтею 1 Закону №2050-ІІІ визначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Відповідно до статті 2 Закону №2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в тому числі й суму індексації грошових доходів громадян.
Статтями 3, 4 Закону №2050-ІІІ встановлено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Так, у постанові Верховного Суду від 15.10.2020 у справі №240/11882/19 зазначено, що "…системний аналіз норм, що регулюють спірні правовідносини, дає підстави для висновку, що індексація є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства".
Такий висновок узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 21.03.2023 у справі №620/7687/21.
Відповідно до статті 6 Закону №2050-III компенсацію виплачують за рахунок власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднання громадян; коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету.
З огляду на наведене, основною умовою для виплати громадянину, передбаченої статтею 2 Закону №2050-ІІІ компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі грошового забезпечення). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу не відповідає ознакам платежу, що має разовий характер, оскільки зумовлена порушенням строків сплати відповідачем грошового забезпечення, що носило триваючий характер. У зв`язку з цим виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.02.2018 у справі №522/5664/17, від 21.06.2018 у справі №523/1124/17, від 03.07.2018 у справі №521/940/17, від 05.10.2018 у справі №127/829/17, від 12.02.2019 у справі №814/1428/18, від 08.08.2019 у справі №638/19990/16-а.
Використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Тому, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 22.06.2018 у справі №810/1092/17 та від 13.01.2020 у справі №803/203/17.
Із врахуванням того, що індексація є складовою заробітної плати (грошового забезпечення), то у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян, проводиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства.
Зважаючи на наведене вище правове регулювання, колегія суддів вважає, що позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по день фактичної виплати індексації, а тому позовні вимоги позивача у цій частині позову є обґрунтованими.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення починаючи з 01.01.2016 по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення.
Щодо доводів апелянта-відповідача про те, що позивач не звертався до відповідача із заявою про виплату компенсації втрати частини доходів, колегія суддів не бере їх до уваги, оскільки відповідно до положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» право на таку компенсацію виникає у разі затримки виплати нарахованого доходу на один і більше календарних місяців, а обов`язок щодо її нарахування і виплати покладається на роботодавця незалежно від факту подання особою відповідної заяви, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, відповідно до якої компенсація підлягає виплаті незалежно від порядку та підстав нарахування основного доходу, у тому числі у випадку його виплати на виконання судового рішення.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційних скарг не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянтів, викладені у скаргах, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування. 
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Апелянти не надали до суду належних доказів, що б підтверджували факт незаконності рішення суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 та військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 05.02.2024 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кобаль М.І.