Справа № 308/3697/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 травня 2026 року         місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
Головуючого судді - Малюк В.М.,
за участю секретаря судового засідання – Вереш А.В.,
позивача – ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, матеріали справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Закарпатській області, про скасування постанови серії ЕНА №6742944 від 28.02.2026 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з вищевказаним позовом до ГУНП в Закарпатській області про скасування постанови серії ЕНА №6742944 від 28.02.2026 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення.
Заявлений позов мотивує тим, що 28.02.2026 р. у нього виник конфлікт з працівниками прикордонної служби з приводу законності встановлення контрольного пункту на виїзді з с. Оноківці, Закарпатської області і відповідно перевірки його документів як військовослужбовця ЗСУ, працівники прикордонної служби відмовлялися надати наказ про встановлення контрольного пункту. О 21:23 ним було викликано наряд поліції для перевірки законності встановлення вказаного контрольного пункту і врегулювання конфлікту, що виник з представниками прикордонної служби (реєстраційний номер звернення 1109, зафіксований о 21:23). Близько 21:45 наряд поліції прибув, інспектор відділу поліції №1 Ужгородського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області майор поліції Куртанич Тарас Степанович (надалі Інспектор) вислухав його пояснення щодо обставин конфлікту і його заяву про встановлення дорожніх знаків з порушенням чинного законодавства (тимчасові знаки встановлені на білому фоні, що свідчить про їх самовільне встановлення), заявив про те, що у поліції до нього питань немає, а фіксувати обставини конфлікту вони не будуть і зафіксувати самовільне встановлення дорожніх знаків в порушенням чинного законодавства відмовився. При цьому Інспектор постійно спілкувався з працівниками прикордонної служби як з друзями і постійно наполягав на його неправоті з чого можна зробити висновок про упереджене ставлення до позивача з боку Інспектора. Після цього Інспектор побачив мотоцикл, що стояв припаркований на узбіччі, і запитав чи це його мотоцикл, і попросив документи, що підтверджують право власності на мотоцикл. Ним були надані відповідні документи. Після чого Інспектор заявив, що оскільки мотоцикл без номерного знаку, то буде складено постанову про адміністративне правопорушення згідно ст. 121-3, ч. 1 КУпАП. ОСОБА_1 заперечив законність притягнення його до вказаної адміністративної відповідальності, оскільки мотоцикл стоїть на узбіччі і не експлуатується, на що Інспектор відповів, що для нього це не має значення і постанова буде виписана. Після чого Інспектор склав постанову про адміністративне правопорушення ЕНА №6742994 згідно з якою ОСОБА_1 керував транспортним засобом без номерного знаку близько 22:00, що є відвертою брехнею, оскільки на той момент він вже майже годину спілкувався з працівниками прикордонної служби і жодним чином не міг керувати зазначеним транспортним засобом. Як зазначено у постанові ЕНА №6742994, правопорушення зафіксовано у неавтоматичному режимі, в тексті постанові не зазначено жодних додаткових доказів, тобто під час здійснення правопорушення Інспектор мав особисто бачити його, про що він фактично зазначив і що є відвертою брехнею, а це в свою чергу є підставою для скасування постанови і для проведення службової перевірки стосовно Інспектора.
Окрім того, під час і після складання Інспектор не роз`яснив позивачу його права згідно ст. 63 Конституції України, а також ст. 268 КУпАП (даний факт зафіксовано у постанові, а також має бути зафіксований на запису нагрудної камери Інспектора), а також не надав йому правом скористатися послугами захисника при розгляді справи про адміністративне правопорушення. 
Позивач вважає, що це є грубим порушенням його процесуальних прав, як учасника адміністративного процесу.
У зв`язку з наведеним, позивач просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, серії ЕНА №6742944 від 28.02.2026 року та стягнути з відповідача понесені ним судові витрати.
Представником відповідача - ГУНП у Закарпатській області подано до суду відзив на адміністративний позов у якому останній зазначає, що вимоги позивача є безпідставними, а також такими, що не підлягають до задоволення. Зазначає, що оскільки під час перевірки документів на транспортний засіб, було встановлено поліцейським, що мотоцикл, який стояв на узбіччі без номерного знаку належить позивачеві, то відповідно поліцейським правомірно було складено постанову за ч.1 ст. 121-3 КУпАП за експлуатацію транспортного засобу власником без номерного знаку. Крім того, належність мотоциклу позивачеві встановлено в постанові, яка є предметом оскарження і не заперечується позивачем. Також факт керування даним мотоциклом без номерного знаку позивачем підтвердили працівники прикордонної служби, які зупинили його для перевірки документів (відео 1 Кислий О.В. 21 хв 57 сек.). Долучений до справи відеозапис фіксує вчинення позивачем правопорушення, а зміст вказаних файлів не викликає сумнівів в тому, що нагрудною камерою поліцейського зафіксовані події, які мали місце 28.02.2026 року за участі сторін в справі. Крім того, поліцейський жодним чином не було обмежено позивача в його правах, що підтверджується відеозаписом з нагрудної камери поліцейського. Також, до повноважень та обов`язків поліцейського не входить надавати юридичний захист та забезпечувати адвокатом осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності. Законодавством не визнана обов`язкова участь адвоката у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення та реалізація цього права позивачем не пов`язана з обов`язком поліцейського відкласти розгляд справи. Просить врахувати доводи наведені у відзиві та відмовити у задоволенні позову.
Крім цього, позивачем було подано відповідь на відзив, у якому останній зазначив, що у відзиві на позовну заяву відповідач намагається маніпулювати термінологією і цитатами із законодавства України для введення в оману шановний Суд. Велика кількість посилань не містить по суті жодного факту, що підтверджує скоєння ним правопорушення. Матеріали справи не містять жодного доказу, який би підтвердив факт керування позивачем транспортним засобом.
У судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Просив постанову скасувати та стягнути на його користь судові витрати. Зазначив, що транспортним засобом він не керував, а штовхав його, отже він був пішоходом. Крім цього, йому не було роз`яснено його права, не надано можливості скористатися послугами захисника. Вважає, що його процесуальні права були порушені.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в тому числі й шляхом повідомлення на офіційному веб сайті судової влади.
Дослідивши матеріали справи, поданий відповідачем відзив та відповідь на нього, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов наступного висновку.
Так, спір між сторонами виник з приводу притягнення позивача до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення.
Згідно ч. 2 ст. 9, ч. 2 ст. 77 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.
Спірні правовідносини регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Законом України «Про Національну поліцію», Правилами дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР) та ст.286 КАС України.
Згідно з п.8 ч.1 ст.23 Закону України Про Національну поліцію, поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 частини 1 статті 23 цього Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
У відповідності до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Як встановлено судом 28.02.2026 року відносно ОСОБА_1 , було винесено постанову серії ЕНА № 6742944 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 1190 грн. 00 коп. 
Зі змісту постанови вбачається, що 28.02.2026 року близько 22:00, по а/д Львів-Самбір-Ужгород, 232 км, в с. Оноківці, ОСОБА_1 керував мотоциклом Х-line, без заднього номерного знаку та порушив п. 2.9 в ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 121-3 КУпАП.
Вказаною постановою на ОСОБА_1 накладено стягнення у виді штрафу в сумі 1190,00 гривень.
Частиною 1 статті 121-3 КУпАП передбачена відповідальність за керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ст. 222 цього Кодексу, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за ч.1 ст.121-3 КУпАП.
Відповідно до п.10 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Так, відповідно до ст. 288 КУпАП, перевірка законності та обґрунтованості постанови по справі про адміністративне правопорушення судом здійснюється у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.
Суд, здійснивши перевірку рішення суб`єкта владних повноважень щодо відповідності критеріям правомірності, визначених ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно з п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Зазначена норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності. Оскільки позивач проти вчинення правопорушення заперечує, відповідач зобов`язаний подати докази на спростування таких заперечень.
У відповідності до положення ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (стаття 23 КпАП).
В силу ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
При прийнятті постанови про накладення адміністративного стягнення за правилами ст.252 КУпАП визначено обов`язок відповідача провести оцінку наявним доказам, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ч.4 ст.258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
У відповідності до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Таким чином, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа), уповноважена на розгляд справ про адміністративні правопорушення, в тому числі, інспектор, мають діяти із дотриманням вимог законодавства.
Приписами Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено певну процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення та визначено систему правових механізмів забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Позивач у позовній заяві заперечує обставини, вказані у постанові про притягнення його до адміністративної відповідальності, заперечує факт порушення ним правил дорожнього руху.
Так, позивачу інкримінується те, що він 28.02.2026 року близько 22:00, по а/д Львів-Самбір-Ужгород, 232 км, в с. Оноківці, керував мотоциклом марки «X-line», без заднього номерного знаку, чим порушив п. 2.9 в ПДР України.
Підпунктом «в» пункту 2.9. ПДР визначено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий. 
З дослідженого судом відеозапису слідує, що позивач стверджує, що він не керував транспортним засобом, а саме мотоциклом, що узгоджується із його поясненнями, що містяться в самому позові.
Поряд з цим, дослідженим відео не підтверджується той факт, що позивач «близько 22:00» керував мотоциклом, як це зазначено у постанові, оскільки у той період він спілкувався з працівниками поліції вже досить тривали час.
Тобто, можливе порушення позивачем правил дорожнього руху, а саме керування мотоциклом без номерного знаку, відповідачем належним чином не зафіксовано технічними приладами, що ставить під сумнів вину ОСОБА_1 .
З оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення вбачається, що порушення не зафіксоване свідками, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, що за наявності не спростованого твердження позивача про відсутність порушення ним ПДР, є підставою вважати постанову по справі про адміністративне правопорушення протиправною та такою що підлягає скасуванню.
Вищенаведені обставини дають підстави дійти висновку, що відповідачем всупереч положень Кодексу України про адміністративні правопорушення не проведено дій по розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачених приписами ст.ст. 278, 279 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Частиною 2 статті 251 КУпАП встановлено, що обов`язок збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Позивач заперечив факт дослідження відповідачем будь-яких обставин під час розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності та дослідження доказів на підтвердження вини останнього.
Окрім цього, відповідачем не надано належних доказів, які спростували б твердження позивача, які викладені в позовній заяві.
Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Також згідно із ч.1 ст.268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, подавати заяви; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.
Судом також встановлено, що при винесенні оскаржуваної постанови відносно ОСОБА_1 працівником поліції належним чином не було роз`яснено права особи.
З наведеного слідує, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, серії ЕНА №6742944 від 28.02.2026, складена з порушенням права на захист.
Зазначений факт підтверджується дослідженим судом відеозаписом з нагрудної бодікамери поліцейського, а саме зі слів якого: – «не ознайомлення з правами і обов`язками - не має відношення до справи».
Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Аналіз законодавчих норм, заперечення позивача щодо вчинення адміністративного правопорушення дає підстави суду дійти висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, повинен був зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення та спростувати позицію позивача, однак доказів того, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 в ПДР України не надано.
Оскільки, відповідачем не долучено належного доказу, та не доведено сам факт порушення позивачем п. 2.9 в ПДР України, зокрема «керування», а також не роз`яснення позивачу його прав передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КупАп, що призвело до порушення права на захист, вважаю, що постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає скасуванню.
У відповідності до ч.3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів:(п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №21037/05; заява №38683/06; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р., заява № 29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р., заява №12167/04).
Виходячи із норм викладених в ст. 77 КАС України встановлено, що за загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. При розгляді справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод та інтересів.
Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
В порушення законодавчих положень відповідачем не з`ясовано всіх обставин справи про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 280 КУпАП.
Згідно зі ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Судом враховується положення ст. 55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою , з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Повноваження адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, визначені ст. 286 КАС України.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Підсумовуючи вказане, з огляду на встановленні в судовому засіданні обставини та визначенні відповідно до них правовідносини, враховуючи те, що на час розгляду справи та винесення постанови по суті заявлених позовних вимог, відповідачем доказів щодо правомірності свого рішення суду надано не було, не було надано відповідних доказів, які б підтверджували скоєння позивачем зазначеного правопорушення, будь-які відомості, які б спростовували зазначені позивачем обставини у суду відсутні, суд приходить до висновку, що порушення процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої КУпАП, порушення права на захист, недотримання вимог щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування всіх обставин справи та належного документування обставин адміністративного правопорушення, є підставою для скасування постанови серії ЕНА № 6742944 та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Щодо розподілу судових витрат.
Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
В позовній заяві зазначений попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат 941,80 грн., який складається з 641, 80 грн. сплати судового збору та 300 грн. витрат на послуги поштового зв`язку.
Судом встановлено, що під час звернення з позовом до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 641,80 грн., що підтверджується наявною у матеріалах справи платіжною інструкцією №8408-6491-4370-1401 від 10.03.2026 року.
За таких обставин необхідно стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати у виді судового збору, в розмірі - 641,80 грн.
Що стосується витрат пов`язаних з послугами поштового зв`язку, у розмірі 300 грн., то такі, на думку суду, не підлягають стягненню з відповідача, оскільки такі не охоплюються вимогами ч.3 ст. 132 КАС України. 
На підставі ст. ст. 6-14, 25, 32, 77, 205, 241, 243 - 246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 33, ч.2 ст.122, ст.ст. 247, 251, 258, 268, 280, 283, 284, 288 КУпАП, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов – задоволити частково.
Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №6742944 від 28.02.2026 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121-3 КУпАП – скасувати, а провадження по справі про адміністративне правопорушення - закрити.
Стягнути з Головного управління національної поліції в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 сплачений останнім судовий збір, у розмірі – 641,80 грн.
В решті вимог позову – відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до ст.286 КАС України подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 18.05.2026 року.

Суддя         В.М. Малюк