Справа № 345/6927/25 
Провадження № 22-ц/4808/765/26 
Головуючий у 1 інстанції Юрчак Л. Б. 
Суддя-доповідач Василишин Л. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 травня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
судді-доповідача: Василишин Л.В.,
суддів:  Баркова В.М., Максюти І.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на додаткове рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2026 року, ухвалене в складі судді Юрчака Л.Б. в місті Калуші, у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
Заочним рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області у справі №345/6927/25 від 11 лютого 2026 року задоволено позов ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ФОП ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 897,11 грн, яка складається з 787,85 грн заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з травня 2020 року до квітня 2021 року, інфляційні втрати у розмірі 85,76 грн, 3% річних у розмірі 23,50 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ФОП ОСОБА_1 судовий збір у розмірі по 302,80 грн з кожного.
Представник позивача ФОП ОСОБА_1 – ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просила стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ФОП ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3175,82 грн.
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду
Додатковим рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2026 року заяву представника ФОП ОСОБА_1 – Пігулевської Є.М. про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на користь ФОП ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу по 375,00 грн з кожного. В іншій частині заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.
Задовольняючи частково заяву про ухвалення додаткового рішення, суд, врахувавши малозначність справи, спрощений порядок її розгляду та незначний обсяг наданих послуг, дійшов висновку, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу є неспівмірним і підлягає зменшенню відповідно до принципів розумності та пропорційності до 1 500,00 грн.
Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги
Представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на додаткове рішення суду, яке обґрунтовує наступним. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу скаржник надала договір про надання професійної правничої допомоги №14/01 від 14.07.2025; додаток №1 від 14.07.2025 до договору про надання професійної правничої допомоги №14/01 від 14.07.2025; додаток №2 від 14.07.2025 до договору про надання професійної правничої допомоги №14/01 від 14.07.2025; акт №312 від 16.02.2026 здачі - приймання до договору про надання професійної правничої допомоги № 14/01 від 14.07.2025. Вказані докази вважає належними та допустимими і такими, що підтверджують понесення позивачем витрат на правничу допомогу в розмірі 3 175,82 грн.
Також вказує, що згідно з Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та практикою Верховного Суду витрати на правничу допомогу підлягають розподілу за умови підтвердження їх обсягу і вартості, незалежно від фактичної оплати. При цьому їх зменшення можливе виключно за клопотанням іншої сторони із належним обґрунтуванням неспівмірності. У цій справі таке клопотання відсутнє, відтак вважає, що суд зменшив судові витрати з власної ініціативи, що є порушенням норм ЦПК України та суперечить правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 13.03.2025 у справі №275/150/22. 
Крім того, зауважує, що факт оплати послуг не є обов`язковою передумовою можливості відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, якщо стороною, на користь якої ухвалено рішення суду, подано необхідні докази, які підтверджують надання відповідних послуг щодо розгляду конкретної судової справи. 
Зазначає, що у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, скаржник понесе витрати в розмірі 4 000 грн на професійну правничу допомогу, документальне підтвердження понесених витрат буде подане протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Позиція інших учасників справи
Відповідачі своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, що відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Позиція Івано-Франківського апеляційного суду
Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, судове засідання не проводиться.
Враховуючи категорію справи та ціну позову в цій справі, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.
Фактичні обставини справи
Судом встановлено, що 14 липня 2025 року Адвокатське бюро «Юлії Біжко» та ФОП ОСОБА_1 уклали договір № 14/01 за умовами якого Адвокатське бюро зобов`язується надати замовнику професійну правничу допомогу у формі захисту прав та інтересів замовника щодо стягнення дебіторської заборгованості за житлово-комунальні послуги, право вимоги якої набуто замовником на підставі електронного аукціону.
Відповідно до п. 8.2. Договору сума гонорару (винагороди) за послуги та порядок проведення розрахунків між сторонами визначається додатком 2 до цього договору. 
Факт надання послуг підтверджується актом здачі-приймання наданих послуг, який підписується сторонами та є разом з наданим Адвокатським бюро рахунком – підставою для перерахування суми гонорару (винагороди) (пункт 8.4).
Відповідно до додатку № 2 до договору про надання професійної правничої допомоги № 14/01 від 14 липня 2025 року сторони погодили, що година праці адвоката складатиме 2 000 грн.
Згідно з актом №312 здачі-приймання до договору про надання професійної правничої допомоги №14/01 від 14.07.2025 адвокатське бюро надало, а замовник прийняв професійну правничу допомогу у вигляді аналізу наданих замовником документів щодо правовідносин замовника з відповідачами тривалістю 0,25 год., вартістю 500 грн, підготовка та складання позовної заяви про стягнення заборгованості, здійснення розрахунку інфляційних та 3 відсотки річних тривалістю 1,25 год., вартістю 2 500 грн, винагорода у формі гонорару успіху, яка визначається у розмірі 20% від ціни позову та становить 175,82 грн.
Відповідно до матеріалів справи відповідачі з клопотаннями про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу не зверталися.
Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Частинами першою та другою статті 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з пунктом третім частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частини перша, друга статті 137 ЦПК України).
Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).
Відповідно до пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Велика Палата Верховного Суду вказує на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
У постанові Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі № 161/7163/20 (провадження № 61-4004св21) зазначено, що для відшкодування витрат на професійну правову допомогу учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та подала попередній розрахунок таких витрат.
Верховний Суд у постанові від 12 липня 2023 року у справі № 127/25480/21 (провадження № 61-8836св22), вказав, що для відшкодування понесених судових витрат учасник справи повинен подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс чи яких очікує зазнати у зв`язку з розглядом справи, до суду тієї інстанції, в якій такі витрати були чи будуть понесені, а також заявити клопотання про компенсацію судових витрат до закінчення судових дебатів та надати докази щодо розміру понесених витрат у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України.
Суд першої інстанції, ухвалюючи додаткове рішення врахував вищевказані норми закону, практику Верховного Суду, а також фактичні обставини у справі, та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення заяви представника про стягнення витрат на правничу допомогу.
Так, вирішуючи заяву представника ФОП ОСОБА_1 – ОСОБА_2 про стягнення витрат на правничу допомогу, місцевий суд керуючись критерієм реальності, а також розумності їх розміру, дійшов висновку про зменшення витрат на правничу допомогу до 1500 грн, що відповідатиме принципам пропорційності і справедливості, а також не становитиме надмірного тягаря для відповідачів. 
Апеляційний суд зауважує, що для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, постанова Верховного Суду від 31 липня 2025 року у справі № 404/5951/23).
Крім того, згідно з пунктом пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
На переконання колегії суддів заявлений розмір витрат на правничу допомогу в сумі 3175,82 грн є непропорційним до ціни позову в сумі 897,11 грн. Зазначені в акті приймання-передачі послуг роботи фактично дублюються. Зокрема, окремо вказано аналіз документів щодо правовідносин сторін тривалістю 0,25 год вартістю 500 грн та підготовку позовної заяви з розрахунком інфляційних втрат і 3% річних тривалістю 1,25 год вартістю 2 500 грн, хоча підготовка позову за своєю суттю вже охоплює аналіз поданих документів.
Відтак колегія суддів доходить висновку, що заявлена сума витрат на правничу допомогу є завищеною та не відповідає критеріям розумності й співмірності.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що питання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу відповідно до вимог процесуального законодавства може бути вирішено судом виключно за наявності відповідної заяви чи клопотання іншої сторони спору, яка повинна навести належні обґрунтування, з огляду на таке.
В постанові Верховного Суду від 16 березня 2026 року у справі №522/7662/23 (провадження №61-406св26) зазначено, що Велика Палата Верховного Суду послідовно сформувала та дотримується підходу, за якого клопотання іншої сторони є обов`язковою передумовою для зменшення судом витрат на правничу допомогу лише в контексті критеріїв, наведених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Натомість критерії, окреслені в частині третій статті 141 ЦПК України, суд може застосувати і з власної ініціативи, незалежно від наявності клопотань іншої сторони.
Тобто, при відсутності клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, суд на підставі ч.3 ст.141 ЦПК України визначає розмір витрат з урахуванням вказаних в цій статті критеріїв.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції на власний розсуд зменшив витрати на правничу допомогу, суд апеляційної інстанції до уваги не бере, оскільки суд першої інстанції, здійснивши оцінку наданих доказів, врахувавши складність справи та обсяг виконаної адвокатом роботи, навів у оскарженому рішенні мотивоване обґрунтування неспівмірності заявлених судових витрат та підстави їх зменшення.
Водночас колегія суддів зауважує, що судом першої інстанції помилково вказано в резолютивній частині рішення суду про солідарне стягнення з відповідачів витрат на правничу допомогу.
Так, якщо позов задоволено, то судові витрати, за наявності у справі двох і більше відповідачів, розподіляються між відповідачами у визначених частках. Солідарне стягнення суми судових витрат, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу, законом не передбачено.
Такий же висновок викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 07 березня 2024 року у справі № 903/135/23 (903/148/23), від 20 лютого 2024 року у справі № 922/2200/23, від 16 січня 2024 року у справі № 903/87/23, від 21 грудня 2021 року у справі № 910/15496/20, від 14 вересня 2021 року у справі № 914/159/13, а також і у постанові Верховного Суду від 05 березня 2024 року у справі № 903/135/23 (903/134/23), на яку посилається скаржник.
Таким чином, у суду відсутні правові підстави для розподілу витрат на професійну правничу допомогу шляхом їх солідарного стягнення з відповідачів у випадку задоволення позову. Такий розподіл здійснюється відповідно до вимог Закону, зокрема ст. ст. 137, 141 ЦПК України.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що оскаржене додаткове рішення необхідно змінити, виключивши з резолютивної частини рішення суду посилання на солідарне стягнення витрат на правничу допомогу. 
Керуючись ст. 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 – ОСОБА_2 задоволити частково.
Додаткове рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2026 року змінити, виключивши з резолютивної частини рішення посилання на солідарне стягнення витрат на правничу допомогу. В решті рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Суддя-доповідач: Л. В. Василишин 
Судді:  В. М. Барков
І. О. Максюта