Номер провадження 2/243/231/2026
Номер справи 243/11325/25
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

«11» травня 2026 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
Головуючого - судді Гончарової А.О.,
з участю: секретаря судового засідання – Слободкіної Т.І.,
представника позивачів – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів на підставі Наказу № 29-к «Про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області» від 10 травня 2022 року, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Горлівської міської ради Донецької області про визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до Горлівської міської ради Донецької області про визнання права власності, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вони зареєстровані та мешкали по АДРЕСА_1 . Станом на теперішній час м. Горлівка є тимчасово окупованою територією. У зв`язку із розв`язаною у 2014 році Росією проти України військовою збройною агресією та тимчасовою окупацією м. Горлівка, позивачі змушені були покинути свої помешкання та наразі є внутрішньо переміщеними особами. 17 жовтня 2002 року, згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» позивачі отримали свідоцтво про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_2 . Право власності на спірну квартиру в Державному реєстрі речових прав за позивачами не зареєстровано, оскільки на момент виникнення такого права у позивачів, чинне на той час законодавство не передбачало обов`язкової реєстрації нерухомого майна. В майбутньому у позивачів може виникнути необхідність подати заяву на отримання компенсації до Комісії з розгляду питань щодо надання компенсації за пошкоджені об`єкти нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією РФ проти України
В зв`язку з викладеним, позивачі просять суд визнати за ними право власності за кожним на 1/3 частку квартири АДРЕСА_2 загальною площею 60,60 кв. м, житловою площею 39,3 кв.м.
Позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення судового засідання, до суду не з`явилися.
Представник позивачів, адвокат Коряк І.Ю., який діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії ВВ №1053542 від 04.11.2025 року, ордеру на надання правничої допомоги серії ВВ №1053541 від 04.11.2025 року, ордеру на надання правничої допомоги серії ВВ №1053540 від 04.11.2025 року, в судовому засідання підтримав заявлені позовні вимоги, наполягав на задоволенні позову в повному обсязі.
Представник відповідача - Горлівської міської ради Донецької області, в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення.
Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку.
Згідно з довідкою від 30.05.2017 № 870 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_3 .
Згідно з довідкою від 02.02.2015 № 1602001004 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_4 .
Згідно з довідкою від 25.11.2014 № 1602000568 про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_4 .
Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 17.10.2002 року  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 є власниками квартири АДРЕСА_2 , по 1/3 частці кожна
Право власності на вищевказану квартиру зареєстроване 13 листопада 2002 року Комунальним підприємством «Горлівське міське бюро технічної інвентаризації» на підставі свідоцтва про право власності і записане в реєстрову книгу за № 196-П, р.54,534.
Вирішуючи вказаний спір суд виходить з наступного.
За змістом статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та мирно володіти своїм майном; право приватної власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 Цивільного кодексу України).
Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно зі статтею 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Одним із способів захисту порушених суб`єктивних прав є звернення до суду.
Обов`язковою умовою надання судом правового захисту є наявність відповідного порушення відповідачем прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджуване порушення було обґрунтованим та підтвердженим.
Згідно із положеннями ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів.
Предметом даного спору є позовні вимоги позивачів про визнання права власності на квартиру по 1/3 частці за кожною, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 60,60 кв.м., жилою площею 39,3 кв.м. згідно ст. 392 ЦК України, які обґрунтовані неможливістю реєстрації в Державному реєстрі речових прав за ними права власності, оскільки підтвердити передачу їм у власність квартири може лише відповідний орган місцевого самоврядування, який прийняв рішення про передачу квартири у власність громадян, який знаходиться на непідконтрольній території, паперові реєстри не вивезені, БТІ не евакуйоване.
Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу.
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.
Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.
Визначаючи предмет позову, як спосіб захисту права чи інтересу, важливим є перелік способів захисту цивільного права та інтересу, наведений у статті 16 ЦК України, за приписами якої способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, тощо. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами; 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
За приписами процесуального законодавства позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу. Тобто, учасники справи - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів, і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги, а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання.
Відповідачем у позові про визнання права власності є будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника, або така особа, що має до майна власний інтерес.
В разі втрати правовстановлюючого документа позивач звертається до суду, як правило, у зв`язку з неможливістю реалізації ним свого права власності. У таких випадках суб`єктивне право власності іншими особами не порушується, однак, відповідачами в таких справах є особи, які не визнають належності на праві власності майна позивачу у зв`язку з відсутністю у нього відповідного документа.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13 травня 2019 року у справі № 905/494/18.
Як встановлено судом в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про те, що відповідач ставить під сумнів наявність права власника на означене нерухоме майно, не вбачається наявності факту відмови, невизнання або його оспорювання, за відсутності оригіналу правовстановлюючого документа на підтвердження такого права. 
Суд зазначає, що в контексті ст. 392 ЦК України необхідність у даному способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними.
Таким чином, позивачами не доведено того, що відповідач ставить під сумнів наявність права власності позивачів на спірне нерухоме майно, як і не доведено порушення, невизнання та/або оспорення їх прав власників будь-якими іншими особами, не надано відмови у реалізації їхніх прав як власників спірного майна.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову про визнання права власності на квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ст. 392 ЦК України, оскільки позивачами не доведено порушення, невизнання та/або оспорення їхніх прав як власників спірного нерухомого майна відповідачем.
Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 392 ЦК України , ст. ст. 4, 12,13, 76, 81, 89, 141, 259, 263-268, 274-279, 280-282,289 ЦПК України, суд,- 

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Горлівської міської ради Донецької області про визнання права власності відмовити.
Рішення може бути оскаржене в судову палату по цивільних справах Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст судового рішення складено 21 травня 2026 року. 

Суддя Слов`янського
міськрайонного суду 
Донецької області   А.О.Гончарова