П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/11345/25	

Перша інстанція: суддя Біоносенко В. В.,
повний текст судового рішення
складено 16.01.2026, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Голуб В.А.,
суддів: Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 січня 2026 року у справі № 400/11345/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України з вимогами, в яких просив визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо не призначення та не виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2025 року; зобов`язати Міністерство оборони України виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, що настала внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2025 року.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 січня 2026 року суд задовольнив позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України повністю. Визнав протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо не призначення та не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.2025. Зобов`язав Міністерство оборони України виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, що настала внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за його заявою від 07.04.2025, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 1 січня 2025 року.
Не погоджуючись із рішенням суду, представник Міністерства оборони України подав апеляційну скаргу.
Апелянт вказав, що позивач був поранений 04.05.2024, в 2024 році йому було встановлено III групу інвалідності після чого він звернувся до Міністерства оборони України з заявою про призначення одноразової грошової допомоги. 30.08.2024 комісією Міністерства оборони України призначено та виплачено позивачу одноразову грошову допомогу у сумі 757 000 грн. Проте 01.04.2025 при повторному огляді позивачу рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи було повторно встановлено III групу інвалідності. При цьому ані група інвалідності, ані підстава встановлення інвалідності не змінилася з порівнянням з групою інвалідності, встановленою в 2024 році, та підставою встановлення інвалідності в 2024 році, а тому відсутні підстави для нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.2025. З урахуванням вищезазначеного, на думку апелянта, права позивача жодним чином не порушені.
Враховуючи вищевикладене, апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову, а тому просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
Позивач надав до суду відзив на апеляційну скаргу, у якому вказав, що отримані ним поранення як за часом, так і за обставинами їх отримання відбулися з різних підстав та внаслідок різних поранень. Тобто, отримання другого поранення є самостійною підставою для виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 250 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2025.
Враховуючи вищевикладене, позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 12.12.2022 по 16.10.2024 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді кулеметника.
29.12.2022, під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Курдюмовка Бахмутського району Донецької області солдат ОСОБА_1 отримав мінно-вибухову травму, вогнепальне огнестрільне поранення лівого стегна з наявністю чужорідного тіла, через гранатометний обстріл противником позиції сил оборони.
01.04.2024 рішенням медико-соціальної експертної комісії, на підставі травм, отриманих внаслідок поранення 29.12.2022, було встановлено ОСОБА_1 ІІІ групу інвалідності.
19.04.2024 командування військової частини НОМЕР_1 направила на адресу Міністерства оборони України звернення щодо виплати солдату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст.ст. 16, 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
30.08.2024 Комісія Міністерства оборони України розглянула документи, подані військової частиною, та ухвалила рішення № 106/975 про призначення солдату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше законом встановлено інвалідність (2004), в сумі 757 000 гривень.
25.09.2024 кошти у розмірі 750 000 гривень перераховані на рахунок ОСОБА_1 .
Крім цього, після отримання поранення, ОСОБА_1 продовжив службу у військовій частині НОМЕР_1 та виконував бойові завдання у зоні бойових дій.
04.05.2024 солдат ОСОБА_1 під час виконання бойового завдання в районі с. Іванівське Бахмутського району Донецької області отримав мину-вибухову травму, а саме вогнепальне огнестрільне поранення правої грудної клітини, вогнепальне поранення правового плеча, вогнепальне поранення правого стегна.
16.10.2024 ОСОБА_1 звільнений з військової служби за станом здоров`я. 
01.04.2025 експертною командою з оцінювання повсякденного функціонування особи прийнято рішення № 51/25/481/Р про встановлення ОСОБА_1 ІІІ групи інвалідності за новим діагнозом у зв`язку з отриманням поранення 04.05.2024. 
07.04.2025 ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 з заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку інвалідністю ІІІ групи, пов`язаної з захистом Батьківщини.
29.04.2025 ІНФОРМАЦІЯ_3 зазначена заява з відповідним комплектом документів, що підтверджують факт та обставини отримання інвалідності, направлені до Міністерства оборони України.
20.07.2025 Міністерством оборони України повернуто заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 з тих підстав, що йому вже було виплачено одноразову грошову допомогу в серпні - вересні 2024 року.
Не погоджуючись із відмовою у виплаті одноразової грошової допомоги, ОСОБА_1 звернувся до суду із цим позовом.
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що два поранення позивача та дворазове встановлення йому інвалідності ІІІ групи є ізольованими, не пов`язаними між собою та такими, що не впливають одне на одне. Встановлення позивачу інвалідності у 2025 році було не наслідком розвитку травми, отриманої 29.12.2022, чи ускладнення її новим пораненням від 04.05.2024, а наслідком нової травми з ураженням інших органів. Втрата позивачем здоров`я в частині цих органів, уражених під час отримання травми 04.05.2024, не була компенсована державою під час попередньої виплати одноразової грошової допомоги. За таких обставин, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 має право на одноразову грошову допомогу внаслідок встановлення йому ІІІ групи інвалідності за друге поранення, а позов належить задовольнити в повному обсязі.
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
За приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України від 25.03.1992 за № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (надалі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. 
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі відповідно до Конституції України визначає Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-XII).
Згідно зі статтею 1 Закону № 2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 12 Закону № 2011-XI військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Частиною 1 статті 16 Закону № 2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до підпунктів 4-9 пункту 2 статті 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: 4) встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті 5) встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби; 6) встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві; 7) отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності; 8) отримання
За статтею 162 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: а) 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону; 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 2-3 пункту 2 статті 16 цього Закону; б) 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
Згідно з частинами 2-3 статті 163 Закону № 2011-XII у випадках, передбачених підпунктами 4-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам. Встановлення інвалідності або визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до законодавства.
Відповідно до пункту 4 статті 163 Закону № 2011-ХІІ якщо військовослужбовцю, військовозобов`язаному, резервісту або особі, звільненій з військової служби, після первинного встановлення інвалідності під час наступного огляду (переогляду) буде встановлено вищу групу інвалідності або змінено її причинний зв`язок, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум (у тому числі внаслідок різних, не пов`язаних між собою, захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв). У разі встановлення більшого ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності у відсотках чи зміни його причинного зв`язку, що дає право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата допомоги здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум (крім випадків поранення, травми, контузії, каліцтва, отриманих у різний період часу, за якими виплата допомоги здійснюється окремо, без урахування раніше виплачених сум). У разі якщо під час первинного огляду було встановлено ступінь втрати працездатності без установлення інвалідності у відсотках, а під час наступного огляду (переогляду) встановлено інвалідність, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум (у тому числі внаслідок різних, не пов`язаних між собою, захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв).
Призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців здійснюється відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, визначається постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі - Порядок № 975).
Згідно з пунктом 3 Порядку №975 (у редакції, чинній станом на момент прийняття спірного рішення) днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності; у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Підпунктом 1 пункту 17 Порядку № 975 передбачено, що у разі встановлення інвалідності одноразова грошова допомога виплачується залежно від групи інвалідності та її причинного зв`язку військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин у розмірі: 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності I групи; 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності II групи; 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності III групи.
Абзацами 1-3 пункту 19 Порядку № 975 визначено, якщо військовослужбовцю, військовозобов`язаному, резервісту або особі, звільненій з військової служби, після первинного встановлення інвалідності під час наступного огляду (переогляду) буде встановлено вищу групу інвалідності або змінено її причинний зв`язок, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум (зокрема внаслідок різних, не пов`язаних між собою, захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв). У разі встановлення більшого ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності у відсотках чи зміни його причинного зв`язку, що дає право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата допомоги здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум (крім випадків поранення, травми, контузії, каліцтва, отриманих у різний період часу, за якими виплата допомоги здійснюється окремо, без урахування раніше виплачених сум). У разі коли під час первинного огляду встановлено ступінь втрати працездатності без установлення інвалідності у відсотках, а під час наступного огляду (переогляду) встановлено інвалідність, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум (зокрема внаслідок різних, не пов`язаних між собою, захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв).
Як вбачається з матеріалів справи, 05.03.2024 проведено медичний огляд ВЛК позивача за наслідками вогнепального осколкового сліпого поранення (29.12.2022): гіпертрофічний рубець лівої підколінної ямки з наявністю стороннього тіла (металевого осколку) зі згинально-розгинальною контрактурою лівого колінного суглобу з незначним порушенням функції. Післятравматична нейропатія великогомілкового нерву зліва з помірним порушенням функції лівої нижньої кінцівки. Поранення, ТАК, пов?язане із захистом Батьківщини (довідка Гарнізонної військово-лікарської комісії від 05.03.2024 № 277).
Як вбачається з довідки ВЛК від 22.09.2024 № 15137/1, довідки до акта огляду МСЕК від 06.03.2024 серія 12 ААГ № 948847, позивач отримав ІІІ групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, терміном на 1 рік до 01.04.2025.
Згодом, 04.05.2024 солдат ОСОБА_1 під час виконання бойового завдання в районі с. Іванівське Бахмутського району Донецької області, отримав мину-вибухову травму, а саме вогнепальне огнестрільне поранення правої половини грудної клітини, вогнепальне поранення правового плеча, вогнепальне поранення правого стегна, про що свідчить довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 01.06.2024 № 1669п.
Відповідно до витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 51/25/481/В від 01.04.2025, позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності з 25.03.2025 за новим діагнозом, а саме у зв`язку з травмою, отриманою 04.05.2024.
Суд апеляційної інстанції констатує, що коментовані ушкодження здоров`я позивача є незалежними один від одного, і дослідження питання травми та виплати одноразової грошової допомоги має здійснюватися в спірному випадку також незалежно (окремо) для кожного епізоду.
Колегія суддів зазначає, що отримана 04.05.2024 позивачем травма як за часом, так і за обставинами її отримання відбулась з інших підстав та внаслідок інших ушкоджень здоров`я. Тобто, отримання другого поранення є самостійною підставою для виплати позивачу одноразової грошової допомоги на підставі встановлення інвалідності, оскільки на час отримання поранення, позивач був здоровим та придатним до проходження військової служби.
Колегія суддів апеляційної інстанції вкотре звертає увагу на те, що нарахування та виплата одноразової грошової допомоги у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності, після первинного встановлення інвалідності, може мати місце лише у разі встановлення інвалідності чи втрати працездатності через одне й те ж ушкодження здоров`я, а не внаслідок різних, які відбулись за різних обставин. 
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення, яким задовольнив позов повністю.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС України.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції повно з`ясовані обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права та норми процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 січня 2026 року, - залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 січня 2026 року у справі № 400/11345/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку виключно у випадках, передбачених ч. 4 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач 		В.А. Голуб	
Судді	  	Ю.В. Осіпов   В.О. Скрипченко