Справа № 136/2251/25
провадження № 2/136/876/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2026 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області 
в складі: головуючого судді Присяжного О.І.,
за участі секретаря судових засідань Мельник В.Р., позивача ОСОБА_1 , 
розглянувши у закритому судовому засіданні, в залі суду м. Липовець, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист особистих немайнових прав та стягнення моральної шкоди, 
ВСТАНОВИВ:
Стислий виклад позицій учасників справи.
ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач), через свого представника – адвоката Левченко А.О. звернувся до суду із відповідним позовом до ОСОБА_2 , у якому просить:
- зобов`язати ОСОБА_2 видалити поширений ІНФОРМАЦІЯ_1 у соціальній мережі «Фейсбук» на сторінці « ОСОБА_3 » ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) допис наступного змісту: «Якось ми хотіли пройти до річки й напоролись на колючий дріт. За колючим дротом був якийсь наполеон з 6-ї палати. Він гукав нам забиратися геть, бо то бережина його. Був такий пихатий-самовпевнений, що аж ну. Ми попробували пояснити бідоласі, що то не його, а людей... Він як розсердився! Заявив, що в нас проблеми з головою! Й Він з нами такими й балакати не збирається. До річки ми не дійшли. Колючий дріт. За ним комбайн молотить соняхи. Річка отруєна. Та й річки майже вже нема», а також завантажену до даного допису фотографію ОСОБА_1 ;
- заборонити ОСОБА_2 розміщувати у соціальній мережі «Фейсбук» в тому числі на своїй сторінці «Юля Юрченко» ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) фотознімки та відеоролики з зображеннями ОСОБА_1 без його згоди;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 30 000 гривень.
Поданий позов обґрунтовується тим, що 06.11.2025 ОСОБА_2 у соціальній мережі «Фейсбук» на своїй сторінці « ОСОБА_3 » ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) розмістила допис наступного змісту: «Якось ми хотіли пройти до річки й напоролись на колючий дріт. За колючим дротом був якийсь наполеон з 6-ї палати. Він гукав нам забиратися геть, бо то бережина його. Був такий пихатий-самовпевнений, що аж ну. Ми попробували пояснити бідоласі, що то не його, а людей... Він як розсердився! Заявив, що в нас проблеми з головою! Й Він з нами такими й балакати не збирається. До річки ми не дійшли. Колючий дріт. За ним комбайн молотить соняхи. Річка отруєна. Та й річки майже вже нема». Під вказаним постом також було завантажено фотознімок з зображенням ОСОБА_1 .
Представник позивача зазначає, що даний допис і коментарі містять персоніфіковані згадки про позивача, у тому числі із використанням зневажливих форм звернення, а коментарі різного змісту, як обурливого, так і образливого. Поширена відповідачкою інформація з фото позивача містить цитати та висловлювання, що принижують честь та гідність ОСОБА_1 : «якийсь наполеон з 6-ї палати» - це стигматизація психічного здоров`я, приписування психічного розладу та нівелювання людської гідності шляхом порівняння з пацієнтом психіатричної лікарні; «пихатий-самовпевнений» - характеристика, що подається з метою знецінення особи як такої; «пробували пояснити бідоласі» - іменник що передає забарвлення про жалюгідність, слабкість або неспроможність людини; «в нас проблеми з головою» (іронічна передача слів) - продовження формування образу «неадекватної» людини, що провокує усміх та осуд.
Такі формулювання, на думку представника позивача, не мають ознак оціночних суджень культурної критики. Вони спрямовані на те, щоб принизити ОСОБА_1 , висміяти та дискредитувати у свідомості інших, оскільки формує саркастичне з глузливою подачею, викликає у стороннього читача відчуття презирства та знеособлення ОСОБА_1 , що фактично і підтверджується коментарями читачів. Згадки про позивача у коментарях як адвоката, також впливають на його ділову репутацію. Вказаний допис і коментарі створює хибне уявлення про його дії та професійні якості, несуть репутаційні втрати, що напряму підриває його ділову репутацію як адвоката, який здійснює професійну діяльність відкрито та публічно. 
Крім того, представник позивача зазначає, що позивач не надавав згоди ОСОБА_2 його фотографувати та поширювати у соціальних мережах відповідні фото за його участі, що є порушенням статей 307 та 308 ЦК України. ОСОБА_1 є особою, яка народилася, проживає у м. Липовець і його добре знають місцеві жителі. Також він являється професійним адвокатом, здійснює адвокатську діяльність у цьому ж місті. Його діяльність заснована на принципах законності, етичності, конфіденційності та професійної доброчесності, що є ключовими чинниками у відносинах із клієнтами, колегами, судами та суспільством в цілому. У професії адвоката довіра є основним критерієм успішної практики. ОСОБА_1 неодноразово був відзначений подяками та грамотами як за професійну адвокатську діяльність, так і за активну громадську позицію. Публічне поширення зневажливої інформації та недостовірних звинувачень має прямий негативний вплив на його авторитет, знижує довіру клієнтів та створює перешкоди у здійсненні адвокатської діяльності.
Представник позивача звертає увагу суду на те, що у вересні 2021 року позивач переніс оперативне втручання на «відкритому серці» – пластика аортального клапану, висічення субаортальної мембрани, після чого має діагноз – гіпертонічна хвороба 2 ступеня (підвищення артеріального тиску), вранці та ввечері приймає постійно відповідні пігулки. Указаний стан здоров`я робить його більш чутливим до емоційного стресу, перевтоми та психологічного напруження, а отже - наслідки морального тиску та приниження, спричиненого публікацією недостовірної та образливої інформації, є для нього особливо шкідливими. Виникненні переживання та тривожність напряму впливають на його тиск, серцеву діяльність, загальне самопочуття. Після виявлення вказаних публікацій, а також коментарів його стан погіршився. 
Додатково представник позивача наголошує на тому, що публічне розповсюдження фото з позивачем без його згоди під дописом, який подається у саркастичній, глузливій формі з насмішкою і містить образливі слова, завдало ОСОБА_1 моральних страждань, зокрема: погіршення самопочуття, підняття тиску; відчуття несправедливості; значне розчарування; тривоги, страху; приниження честі, гідності; емоційного дискомфорту та стресу, пов`язаного з поширенням його фото з глузливим дописом серед широкого кола осіб, у тому числі серед його клієнтів, колег, знайомих та мешканців міста; психологічного тиску, пов`язаного з необхідністю виправдовуватись чи спростовувати необґрунтовані обвинувачення, пояснювати клієнтам та знайомим обставини які не відповідають дійсності; ймовірного зниження довіри до нього як до адвоката, що прямо впливає на можливість здійснення професійної діяльності та є репутаційною втратою; порушення душевної рівноваги.
З урахуванням обсягу поширення, характеру інформації (емоційно забарвлені, принизливі, дискредитуючі висловлювання), його професії (адвокат, який має високі етичні стандарти та публічну репутацію), вразливого стану здоров`я (перенесене хірургічне втручання на серці, хронічне захворювання), тривалості негативного впливу, а також реальних негативних наслідків, що настали (медичне погіршення, тривожність, осуд з боку жителів, колег та клієнтів), представник позивача вважає, що розмір компенсації моральної шкоди у сумі 30 000 грн. на момент подачі позову є обґрунтованим, співмірним із завданою шкодою та відповідає принципам справедливості, розумності й адекватності.
У відзиві на позов ОСОБА_2 вважає твердження позивача безпідставними, неправдивими та не підтвердженими доказами, а навпаки – публікація стосується факту можливого кримінального правопорушення, що підтверджено офіційними органами держави. Так, відповідач зазначає, що її пост стосувався не приватного життя позивача, а можливого правопорушення – розорювання та самовільного використання прибережної захисної смуги. Позивач зображений на фото та відео в публічному місці – у межах берегової лінії річки, де проводилися роботи подібні до розорювання берегової смуги, засівання, огородження колючим дротом, повідомлення ним, що «це приватна власність». На думку відповідача ці дії об`єктивно викликали суспільний інтерес і обурення громади. Відповідач повідомляє, що є кримінальне провадження № 4202502000000203, внесене 27.11.2025 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України (зловживання владою або службовим становищем, у тому числі незаконне використання прибережної захисної смуги). У витязі з ЄРДР прямо зазначено: «Про розорювання та використання прибережної захисної смуги в м. Липовець, вул. Соб.» Також прокуратура офіційно підтвердила, що обставини, викладені відповідачем, стали підставою внесення відомостей до ЄРДР; слідство доручено ГУНП у Вінницькій області; здійснюється процесуальне керівництво екологічної прокуратури. Таким чином на думку відповідача вона повідомила про можливий злочин, держава визнала ці обставини достатніми для кримінального провадження, її слова мають не лише підстави, а й підтвердження органів влади. Таким чином, на думку відповідача, позов фактично спрямований на тиск на людину, яка повідомила про екологічне порушення та ймовірне кримінальне діяння. Відповідач зазначає, що її пост містив: опис подій, емоційну реакцію, оцінку ситуації. На думку відповідача, це не є «образами», а форма свободи вираження, гарантована ст. 34 Конституції України та ст. 10 Європейської конвенції. Додатково зазначає, що ст. 307 ЦК України дозволяє поширення зображення особи без її згоди, якщо: фото та відео зроблені в публічному місці, фото та відео пов`язані з діяльністю, що становить суспільний інтерес, фото та відео фіксує події, пов`язані з можливим правопорушенням, що було дотримано відповідачем.
Додатково відповідач звертає увагу суду на те, що позивач подав великий обсяг медичних довідок за 2021-2025 роки, проте: жодна з цих довідок не містить: згадки про її пост, причинно-наслідкового зв`язку між публікацією та станом здоров`я, факту загострення після 06.11.2025, екстрених звернень, погіршення під час конфлікту, а навпаки у всіх записах: «стан задовільний», «скарг немає», «симптоми стабільні», що розцінюється відповідачем як спроба емоційного тиску на суд.
Підсумовуючи відповідач наголошує, що питання незаконного використання прибережної захисної смуги - це: екологічна безпека, охорона водних ресурсів, дотримання законів України, захист громади від незаконного землекористування, це не «особистий конфлікт», це суспільно важлива тема, яку всі громадяни мають право висвітлювати, а тому просить суд відмовити в задоволенні позову повністю як необґрунтованого, визнати публікацію такою, що містила правдиву інформацію, містила оціночні судження та була спрямована на висвітлення суспільно важливої проблеми.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.
Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 05.12.2025 відкрито провадження за даним позовом та вирішено здійснювати розгляд цивільної справи за правилами загального позовного провадження, а у справі призначене підготовче судове засідання. 
11.12.2025 від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву.
02.01.2026 ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача – адвоката Левченко А.О. від 31.12.2025 про проведення судового засідання, призначеного на 08.01.2026 року об 11:30 год. та усі наступні судові засідання за його участі дистанційно в режимі відеоконференції, поза межами приміщення суду.
07.01.2026 позивачем ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подано клопотання про оголошення судового засідання по даній справі повністю закритим.
07.01.2026 відповідачем ОСОБА_2 через систему «Електронний суд» подано клопотання про виклик в судове засідання та допит свідків.
08.01.2026 ухвалою суду задоволено клопотання позивача про проведення розгляду справи у закритому судовому засіданні; в задоволенні клопотання відповідача про виклик у судове засідання та допит свідків – відмовлено; закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
18.02.2026 від відповідача надійшло клопотання про скасування ухвали по розгляд справи в закритому судовому засіданні, мотивуючи його, зокрема, тим, що її усна згода була надана без повного розуміння процесуальних наслідків та без належного роз`яснення судом правових наслідків закритого розгляду. 
04.03.2026 ухвалою суду застосовано до відповідача ОСОБА_2 захід процесуального примусу у виді попередження. Роз`яснено, що в разі повторного порушення порядку в судовому засіданні та невиконання розпоряджень головуючого, до відповідача буде застосовано передбачений п. 2 ч. 1 ст. 144 ЦПК України захід процесуального примусу у виді видалення її із зали судового засідання.
04.03.2026 ухвалою суду застосовано до відповідача ОСОБА_2 захід процесуального примусу у виді видалення із зали судового засідання за повторне порушення порядку під час судового засідання та невиконання розпоряджень головуючого. Попереджено відповідача ОСОБА_2 про недопустимість у подальшому поведінки, якою порушується порядок у судовому засіданні.
04.03.2026 судом протокольною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про скасування ухвали суду про закрите судове засідання у зв`язку із відсутністю правових підстав для його задоволення, водночас, з метою належного розгляду справи та надання можливості відповідачу надати особисті пояснення по справі розгляд справи відкладено на 18.03.2026.
18.03.2026 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку зі станом здоров`я. Дане клопотання було задоволене судом, розгляд справи відкладено на 30.03.2026. 
30.03.2026 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із лікуванням та необхідністю догляду за неповнолітньою дитиною. Водночас, судове засідання призначене на 30.03.2026 14:00 було знято з розгляду у зв`язку із оголошенням повітряної тривоги у Вінницькій області та відкладено розгляд справи на 15.04.2026.
15.04.2026 у судове засідання повідомлена відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідач чи її представник не з`явились (31.03.2026 доставлено судову повістку від 30.03.2026 до електронного кабінету відповідача), клопотань про відкладення розгляду справи не подала, що не перешкоджало суду провести розгляд справи за її відсутності. У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовну заяву та просив її задовольнити. Того ж дня судом закінчено з`ясування обставин та перевірки їх доказами, перейдено до судових дебатів, завершено стадію судових дебатів та на підставі ч. 1 ст. 244 ЦПК України постановлено ухвалу про перехід до стадії ухвалення судового рішення з відкладенням його ухвалення та проголошення до 27.04.2026 о 16:30. 
У зв`язку із перебуванням головуючого судді по справі на лікарняному з 24.04.2026 по 01.05.2026 судове засідання з проголошення судового рішення відкладено на 11.05.2026 о 10:30.
11.05.2026 у судове засідання повідомлені відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України позивач, відповідач, а також їх представники не з`явились (07.05.2026 доставлено судові повістки від 04.05.2026 до електронних кабінетів учасників справи), що не перешкоджає суду ухвалити рішення у даному судовому засіданні.
Ураховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, встановив, що 23.10.2025 близько 13:00 години позивач перебував на земельній ділянці площею 1.9902 га. кадастровий номер 0522210100:02:000:1616, яка являється приватною власністю ОСОБА_4 , яка є рідною сестрою позивача. Під час перебування позивача на зазначеній території до місця події прибула відповідачка – ОСОБА_2 , яка розпочала відеозйомку за допомогою мобільного телефону, спрямовану безпосередньо на позивача, без отримання на це його згоди. Попри усні заперечення ОСОБА_1 , відповідачка продовжила відеозйомку. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 у соціальній мережі «Фейсбук» на своїй сторінці « ОСОБА_3 » ( ІНФОРМАЦІЯ_2 розмістила допис наступного змісту: «Якось ми хотіли пройти до річки й напоролись на колючий дріт. За колючим дротом був якийсь наполеон з 6-ї палати. Він гукав нам забиратися геть, бо то бережина його. Був такий пихатий-самовпевнений, що аж ну. Ми попробували пояснити бідоласі, що то не його, а людей... Він як розсердився! Заявив, що в нас проблеми з головою! Й Він з нами такими й балакати не збирається. До річки ми не дійшли. Колючий дріт. За ним комбайн молотить соняхи. Річка отруєна. Та й річки майже вже нема». Під вказаним постом також було завантажено фотознімок з зображенням ОСОБА_1 . 
Зазначена інформація підтверджується, зокрема, протоколом фіксації від 11.11.2025 здійсненого адвокатом Левченко А.О. в присутності ОСОБА_1 під час огляду сторінки « ОСОБА_5 » у соціальній мережі Фейсбук ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.22-26.). На момент огляду, 11.11.2025 о 21:25 хвилин, вказана публікація набрала 77 вподобайок, 16 коментарів, 26 поширень. 
Окрім того судом встановлено, що на коментарі « ІНФОРМАЦІЯ_3 »: « ІНФОРМАЦІЯ_4 » та « ОСОБА_6 »: « ІНФОРМАЦІЯ_5 , хто, а інакше це ні про що. Таке по всій Україні», « ОСОБА_3 » розмістила відповідь: «Липовець. Вінниччина. Річка Соб. Щавінський костік. Місцевий адвокатик. Прославився захопленням у приватне користування бережини та частини громадського парку (для побудови собі офісу)» (а.с.23-24). Також під публікацією міститься допис « ОСОБА_7 »: «Скоро хлопці прийдуть розберуться» (а.с.23), а на допис « ОСОБА_8 »: «Поки наші захисники кожен метр землі відвойовують у ворога це 1.20 з кепкою воює з жінками і хапає кожен клапоть землі», « ОСОБА_3 » розмістила відповідь: «Внутрішній окупант» (а.с.24). 
У своїх письмових поясненнях відібраних 12.11.2025 поліцейським громади ВП № 4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області майором поліції Олександром Дажурою, ОСОБА_2 повідомляє, зокрема, про те, що 23.10.2025 біля 12:00 - 13:00 вона разом з іншими особами, приїхала до ставу біля колишньої газової контори, що являється річкою Соб і даного дня біля вказаного ставу невідомі особи здійснювали збір врожаю соняшника. Вона все фіксувала на свій мобільний телефон і вела пряму трансляцію через суспільну мережу «Фейсбук» і на соціальній сторінці « ОСОБА_3 ». При спілкуванні з ОСОБА_9 останній пояснив, їм, що дана земельна ділянка на якій він знаходився являється приватною власністю і заборонив їм там перебувати та вести відеофіксацію. При цьому ОСОБА_2 вважає, що дана земельна ділянка була огороджена колючим дротом ОСОБА_9 незаконно, порушуючи земельний та водний кодекс, створюючи екологічну катастрофу у селі при обробітку сільськогосподарських культур (а.с. 58-59).
Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 42025020000000203 27.11.2025 на адресу обласної прокуратури надійшло звернення ОСОБА_2 щодо протиправних дій службових осіб Липовецької міської ради, які незаконно передали у користування землі водного фонду розташовані в межах прибережно-захисної смуги р. Соб. Правова кваліфікація кримінального правопорушення - ч. 1 ст. 364 КК України (а.с.47). 
29.08.2019 Радою адвокатів Вінницької області Щавінському Костянтину Станіславовичу видано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Серія ВН № 000551 (а.с.4).
Згідно витягу з реєстру територіальної громади № 2025/004765652 від 11.04.2025 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з 26.12.2018 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5).
Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого кардіологічне відділення для хворих на інфаркт міокарда № 2572, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з 31.08.2021 по 14.09.2021 перебував на стаціонарному лікуванні із діагнозом: вроджена вада серця: субаортальна мембрана з важким стенозуванням. Пластика аортального клапана, висічення субаортальної мембрани (04.09.21), застійна серцева недостатність СН І ст., ІІ ФК зі збереженою систолічною функцією лівого шлуночка (ФВ ЛШ–63% - ехоКГ від 06.09.21). Стан при направленні: середньої важкості. Стан при виписці: задовільний (а.с.11-13).
Згідно консультативного висновку кардіолога від 05.10.2022, амбулаторна картка № 803, пацієнт: ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_6 , анамнез хвороби: проведено оперативне втручання - пластика аортального клапану, висічення субаортальної мембрани (04.09.2021). Діагноз: ВВС: субаортальна мембрана з важким стенозуванням, стан після пластики аортального клапану, висічення субаортальної мембрани, СН 0, повна блокада ЛНПГ. Рекомендації: амбулаторний контроль АТ і пульсу, колтер ЕКГ на 1 добу 1 раз на 6 місяців. УЗД серця 1 раз на 6 місяців (а.с.6).
Відповідно до консультативного висновку кардіолога від 15.07.2023, амбулаторна картка № 4530, пацієнт: ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_6 , Діагноз: гіпертонічна хвороба ІІ ступеня, 2 ст. ризик ССУ - високий, гіперхолестеринемія, СН 0. (а.с.7).
Згідно консультативного висновку кардіолога від 04.10.2025, пацієнт: ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_6 , Діагноз: гіпертонічна хвороба ІІ ступеня, 2 ст. ризик ССУ - помірний, високий, гіперхолестеринемія, СН стадія В, повна блокада лівої ніжки пучка Гіса. Рекомендації: контроль артеріального тиску та пульсу, регулярний прийом ліків. Корекція дози лікувального препарату після консультації з лікарем, Самостійна відміна призначених ліків призводить до відновлення симптомів і погіршення перебігу захворювання, у разі погіршення стану: виникнення болю за грудиною, що не проходить після прийняття нітрогліцерину, відчуття оніміння обличчя, слабкості в кінцівках, порушення мови та ковтання, появи інтенсивного головного болю, задишки - викликати екстрену медичну допомогу (103) (а.с.9).
Також судом досліджено письмові подяки оголошені у 2024 та 2025 роках ОСОБА_1 , зокрема, за надану благодійну допомогу на потреби Липовецької міської лікарні (а.с.14), за всебічну підтримку Військово-Морських Сил Збройних Сил України (а.с.15), від відділу культури, молоді та спорту Липовецької міської ради за співпрацю, професіоналізм та активну участь у житті громади (а.с. 16-19), за всебічну підтримку діяльності та розвитку Спортивного Клубу Єдиноборств «ОРІОН» (а.с.20-21).
Статтею 269 ЦК України встановлено, що особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом, не мають економічного змісту, тісно пов`язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав, якими фізична особа володіє довічно.
Основні положення, які регулюють відносини між особою, яка зображена на фотографії та особою, які збираються публічно показати, відтворити та (або) поширити фотографію, на якій зображено таку особу, є положення статтей 307-308 Цивільного кодексу України. 
Відповідно до частин першої та другої статті 307 ЦК України фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку лише за її згодою. Згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру. Фізична особа, яка погодилася на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку, може вимагати припинення їх публічного показу в тій частині, яка стосується її особистого життя. Витрати, пов`язані з демонтажем виставки чи запису, відшкодовуються цією фізичною особою.
Згідно статті 308 ЦК України фотографія, інші художні твори, на яких зображено фізичну особу, можуть бути публічно показані, відтворені, розповсюджені лише за згодою цієї особи, а в разі її смерті - за згодою осіб, визначених частиною четвертою статті 303 цього Кодексу. Якщо фізична особа позувала авторові за плату, фотографія, інший художній твір може бути публічно показаний, відтворений або розповсюджений без її згоди. Фотографія може бути розповсюджена без дозволу фізичної особи, яка зображена на ній, якщо це викликано необхідністю захисту її інтересів або інтересів інших осіб.
Аналіз наведеної норми права вказує на те, що охороні підлягає право фізичної особи на зображення, а саме на охорону інтересів зображеної фізичної особи.
Таким чином, вказана вище норма забороняє вчинення без отримання згоди особи таких трьох дій: публічно показувати, відтворювати та поширювати.
Отже на законодавчому рівні закріплено гарантію, що «без згоди» така фотографія не буде публічно показана, відтворена, та розповсюджена. Форма такої «згоди», процедура її запиту та отримання, строк її дії та таке інше, законодавчо не встановлені.
Така заборона кореспондує із закріпленими у ЦК України правами особи на індивідуальність (стаття 300 ЦК України), на повагу до її гідності та честі (пункт 1 статті 297 ЦК України), на недоторканність своєї ділової репутації (п. 1 ст. 299 ЦК України), на особисте життя (пункт 1 статті 301 ЦК України), на збереження у таємниці обставин свого особистого життя (пункт 3 статті 301 ЦК України).
Згідно з положеннями частин першої, третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. 
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що не заперечується ОСОБА_2 у поданому нею відзиві, що 06.11.2025 вона, будучи власником сторінки у соціальній мережі «Фейсбук» із назвою « ОСОБА_3 », розмістила на вказаній сторінці допис стосовно ОСОБА_1 який є предметом судового розгляду.
При цьому відповідач, у відповідності до вище вказаних вимог ЦПК України, не надала суду доказів щодо наявності згоди позивача ОСОБА_1 на розміщення і розповсюдження фотознімку із своїм зображенням 06.11.2025 на сторінці «Юля Юрченко» у мережі «Фейсбук».
Статтею 3 Конституції України та статтею 297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його честі і гідності. Честь і гідність фізичної особи є недоторканими.
У разі порушення цих прав фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її честі і гідності.
У статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - Постанова № 1) відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.
Згідно з пунктом 12 Постанови № 1 належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник вебсайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.
У пункті 15 Постанови № 1 судам роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» вебсайт - сукупність даних, електронної (цифрової) інформації, інших об`єктів авторського права і (або) суміжних прав тощо, пов`язаних між собою і структурованих у межах адреси вебсайту і (або) облікового запису власника цього вебсайту, доступ до яких здійснюється через адресу мережі Інтернет, що може складатися з доменного імені, записів про каталоги або виклики і (або) числової адреси за Інтернет-протоколом; вебсторінка - складова частина вебсайту, що може містити дані, електронну (цифрову) інформацію, інші об`єкти авторського права і (або) суміжних прав тощо; власник вебсайту - особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання вебсайту.
Отже, автором публікацій і дописів на персональній вебсторінці у соціальній мережі «Фейсбук» є власник вебсторінки, який незалежно від власника вебсайту розміщує інформацію на вебсторінці та управляє нею.
В ході розгляду справи судом встановлено, що власником сторінки « ОСОБА_3 » у мережі «Фейсбук» є відповідачка, що підтверджуються письмовими поясненнями ОСОБА_2 , які були відібрані 12.11.2025 поліцейським громади ВП № 4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області майором поліції Олександром Дажурою, у яких відповідачка повідомляє, зокрема, про те, що 23.10.2025 біля 12:00 - 13:00 вона разом з іншими особами, приїхала до ставу біля колишньої газової контори, що являється річкою Соб і даного дня біля вказаного ставу невідомі особи здійснювали збір врожаю соняшника. Вона все фіксувала на свій мобільний телефон і вела пряму трансляцію через суспільну мережу «Фейсбук» і на соціальній сторінці «Юля Юрченко» (а.с. 58-59).
Під час розгляду справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі в будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Тлумачення частини першої статті 308 ЦК України свідчить, що, за загальним правилом, фотографія на якій зображено фізичну особу, може бути публічно показана, відтворена, розповсюджена тільки за згодою фізичної особи. Винятком є випадки, за яких: а) фізична особа позувала авторові за плату; б) це викликано необхідністю захисту інтересів зображеної фізичної особи або інтересів інших осіб.
Така позиція висловлена Верховним Судом у Постанові від 30 січня 2019 року в справі № 308/5318/15-ц.
Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.
Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.
Водночас, згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.
Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Відповідно до Закону України «Про телекомунікації» доменне ім`я - позначення (словесне, цифрове, словесно-цифрове), яке використовується для ідентифікації діяльності юридичних і фізичних осіб в мережі Інтернет, з будь-якою метою. Під час реєстрації доменного імені реєстрант надає контактну інформацію про себе реєстратору, таким чином, ці дані є в розпорядженні реєстратора та адміністратора. Факт реєстрації доменного імені означає делегування прав на нього реєстранту, який використовує відповідне доменне ім`я для позначення сайту, тобто є власником цього сайту.
Оскільки реєстрант доменного імені має можливість здійснювати налаштування/зміну адресації доменного імені, отримувач послуг хостингу має можливість здійснювати налаштування/зміну адресації веб-сайту таким доменним іменем, вони є відповідальними за створення технологічної можливості функціонування (працездатності) веб-сайту та доступу до нього інших осіб через мережу Інтернет. А володілець облікового запису встановлює порядок та умови використання веб-сайту та є особою, відповідальною за зміст веб-сайту.
При цьому першочерговою умовою для можливості адресації веб-сайту відповідним доменним іменем є реєстрація такого доменного імені.
Власником веб-сайту є особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого, власником веб-сайту вважається реєстрант доменного імені, яким адресується веб-сайт, та/або отримувач послуг хостингу.
Слід зазначити, що згідно із усталеною практикою, реєстрація доменних імен та замовлення послуг хостингу здійснюється в онлайн-режимі. При цьому реєстрант доменного імені та отримувач послуг хостингу під особисту відповідальність зазначає свої дані без їх додаткової перевірки реєстратором та хостинг-провайдером.
Згідно із Законом України «Про авторське право і суміжні права» власником веб-сайту є особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого власником веб-сайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб-сайту, і (або) отримувач послуг хостингу.
Згідно із статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.
Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.
Межі припустимої критики за певних обставин можуть бути ширшими, коли йдеться про державного службовця, що виконує або виконував свої повноваження, ніж коли йдеться про фізичних осіб, проте не можна стверджувати, що державні службовці свідомо піддають ретельному обстеженню кожне своє слово чи дію в тій самій мірі, як це роблять політики, і, отже, до них повинні застосовуватись ті самі механізми, що й до останніх, коли йдеться про критику їх діяльності. Державні службовці повинні користуватися громадською довірою в умовах, позбавлених надзвичайного занепокоєння, що зробить вдалим виконання ними своїх завдань. Отже, може постати необхідність у їх захисті від образливих словесних нападок під час виконання ними своїх обов`язків (Janowski, п. 33, and Nikula v. Finland, no. 31611/96, п. 48, ECHR 2002-11).
Публічна особа, державний службовець, повинен бути готовим до підвищеного рівня критики, у тому числі у грубій формі, прискіпливої уваги суспільства і підвищеної зацікавленості суспільства його діяльністю та/або особистим життям тощо, адже вони, обираючи кар`єру публічної особи, погодились на таку увагу.
Суд наголошує на тому, що розмістивши 06.11.2025 повідомлення, відповідач у одному із коментарів зазначила прізвище та ім`я особи, яка зображена на фото під дописом «Щавінський костік» а також те, що дана особа є адвокатом, окрім того, як встановлено судом, позивач має свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. Таким чином позивач є публічною особою, а тому суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, враховує положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя.
У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).
У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.
Окрім того, глава 22 ЦК України визначає перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України) та право на недоторканність ділової репутації (стаття 299 ЦК України). 
При цьому під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти.
З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.
Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію, а також інформацію, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.
Відповідно до частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
У постанові від 12.11.2019 у справі № 904/4494/18 (провадження № 12-110гс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право»
Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.
У свою чергу фактичне твердження це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.
Судження це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.
Отже, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростування, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини під час тлумачення положень статті 10 Конвенції.
Відповідно до частин першої, другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.
Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критику, оцінку дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.
Суд вважає, що спірні висловлювання відповідачки від 06.11.2025 року у тексті її допису та коментарях до нього на належній відповідачу сторінці « ОСОБА_3 » у соціальній мережі «Фейсбук», у яких вказано, що позивач «захопив у приватне користування бережину та частину громадського парку (для побудови собі офісу)» є фактичними даними які можна перевірити на їх достовірність. 
При цьому судом встановлено, що ця поширена інформація, є недостовірною, оскільки відповідач не надала доказів її підтвердження, а неправдивість цієї інформації підтверджується відсутністю кримінальних проваджень та вироків суду щодо ОСОБА_1 .
Відповідач на спростування позовних вимог надала суду лише витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідно до якого судом встановлено, що кримінальне провадження № 42025020000000203 було порушене 27.11.2025 за ч. 1 ст. 364 КК України за актом можливих протиправних дій службових осіб Липовецької міської ради, які незаконно передали у користування землі водного фонду розташовані в межах прибережно-захисної смуги р. Соб. (а.с.47). При цьому відповідачем не надано належних доказів того, що ОСОБА_1 є службовою особою Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області, яка могла приймати рішення стосовно передачі у користування земель водного фонду, або ж службовими особами Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області було прийнято рішення про передачу позивачу у користування земельної ділянки водного фонду, яка є предметом розслідування у вказаному кримінальному провадженні.
Окрім того, поширення інформації, яка є предметом судового розгляду, на думку суду містить відомості, які принижують честь, гідність, ділову репутацію позивача в громадській суспільній думці невизначеного числа читачів соціальної мережі з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі, оскільки зображує позивача як людину і адвоката, який порушуючи вимоги законодавства привласнює належні громаді земельні ділянки.
Таким чином відповідач поширила недостовірні негативні відомості про позивача, через ствердження того факту, що він порушує закон і є нечесним адвокатом, чим порушила його честь, гідність, як людини, а також його ділову репутацію як адвоката. Вказані висловлювання є стверджувальними фактами і виходять за межі оціночних суджень чи допустимої критичної оцінки дій позивача.
Окрім того, опубліковані фрази під фотографією позивача в контексті «якийсь наполеон з 6-ї палати»; «пихатий-самовпевнений», «бідолаха», а також «внутрішній окупант» містять суб`єктивну думку відповідача щодо психологічного здоров`я чи психічного стану позивача, висловлену в брутальній, принизливій формі, тобто відверто пряму образу позивача, як людини та адвоката, що безумовно порушує його гідність і ділову репутацію, так як є образою в загальнолюдському сприйнятті особистості та характеризує його як людину, яка вчиняє деструктивні дії проти суверенітету, економіки та демократичних цінностей держави Україна, та має психічні захворювання (розлади), які ставлять під сумнів його можливість здійснювати професійну діяльність адвоката. 
Згідно з частиною першою статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи те, що судом встановлено належність сторінки « ОСОБА_3 » у мережі «Фейсбук» відповідачці, вона розмістила допис із фотографією позивача, який є предметом цього судового розгляду після спливу понад двох тижнів від тих подій, про які зазначено у дописі, не видаляла зі своєї сторінки образливого допису та коментарів відносно позивача, суд приходить до висновку, що відповідачкою були порушені права позивача.
Як вбачається з роз`яснень у пункті 19 Постанови № 1, якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.
Враховуючи зазначене вище, суд приходить до переконання, що поширення відповідачем 06.11.2025 у соціальній мережі «Фейсбук» на сторінці « ОСОБА_3 » допису з недостовірними і негативними відомостями про позивача із публікацією його фотографії, без згоди останнього, потягнуло обговорення громадськістю особи позивача та його діяльності, що є втручанням відповідачки в особисте життя та порушенням особистих немайнових прав позивача, яке є явно надмірним і непропорційним втручанням у приватність позивача. 
Отже позовні вимоги ОСОБА_1 щодо зобов`язання ОСОБА_2 видалити поширений ІНФОРМАЦІЯ_1 у соціальній мережі «Фейсбук» на сторінці « ОСОБА_3 » ( ІНФОРМАЦІЯ_2 допис, а також завантажену до даного допису фотографію ОСОБА_1 , а також щодо заборони ОСОБА_2 розміщувати у соціальній мережі «Фейсбук» в тому числі на своїй сторінці « ОСОБА_3 » ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) фотознімки та відеоролики з зображеннями ОСОБА_1 без його згоди, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
У статті 280 ЦК України передбачено, що якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» моральна шкода це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних наслідків, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
У справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19), Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 вересня 2020 року зробила такий висновок щодо застосування норм права: «Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства».
У справі «Sanchez v. France» (заява № 45581/15) ЄСПЛ ухвалив рішення від 02 вересня 2021 року, яким суттєво переглянув власний підхід та поклав відповідальність за коментарі третіх осіб на власників облікових записів соціальних мереж. У своєму рішенні Суд зазначив, що особу-власника сторінки варто притягнути до відповідальності за ненависницькі висловлювання, які з`явилися в коментарях під його публікацією. При цьому, сама публікація власника сторінки була законною у ній виражалася політична критика і вона була здійснена в межах законних публічних дебатів. Однак під оригінальною публікацією треті особи написали коментарі, які були явно дискримінаційними щодо мусульманської громади. У зв`язку з цим, Суд розкритикував автора сторінки за відсутність пильності та реакції на деякі опубліковані коментарі. Фактично, на власника сторінки у соціальній мережі поклали відповідальність за сторонній контент (чужі коментарі). І це при тому, що такий власник не здійснював редакційний контроль і не надавав послуг передачі мовлення.
Таким чином ЄСПЛ розширив межі відповідальності власників облікових записів соціальних мереж поклавши на них позитивний обов`язок здійснювати належну модерацію своїх облікових записів та встановив, що власники облікових записів соціальних мереж несуть відповідальність не лише за дописи але й за коментарі третіх осіб під такими дописами.
Оскільки, неправомірними діями відповідача були завдані моральні страждання та психологічні переживання позивачу, які полягали у погіршенні самопочуття, відчуття несправедливості, тривоги, приниження честі, гідності, емоційного дискомфорту та стресу, пов`язаного з поширенням його фото з глузливим дописом серед широкого кола осіб, у тому числі серед його клієнтів, колег, знайомих та мешканців міста Липовець, психологічного тиску, пов`язаного з необхідністю виправдовуватись чи спростовувати необґрунтовані обвинувачення, ймовірного зниження довіри до нього як до адвоката, враховуючи вразливий стан його здоров`я (перенесене хірургічне втручання на серці, хронічне захворювання), факт спричинення останньому моральної шкоди знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. 
Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що між вказаними незаконними діями відповідача та нанесенням моральної шкоди позивачу є причинно-наслідковий зв`язок, а відтак, визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує глибину моральних та душевних страждань позивача, тривалості цих страждань, їх характер, характер правопорушення, допущеного відповідачем, хронічне захворювання позивача, на перебіг якого впливає психологічні хвилювання позивача, його фізичний стан та виходячи з принципу розумності, виваженості і справедливості, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути моральну шкоду у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 коп., що відповідає засадам розумності та справедливості.
За таких обставин, суд задовольняє позов частково.

Розподіл судових витрат.
Відповідно до частин першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Згідно частин першої та третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.
У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.
При зверненні до суду, позивачем сплачено судовий збір згідно квитанцій № 5588-9139-5517-5866 від 25.11.2025 у розмірі 1 211,20 грн., № 8442-4315-4865-0623 від 25.11.2025 у розмірі 1 211,20 грн. та № 3968-1841-1682-1385 від 25.11.2025 у розмірі 1 211,20 грн. (а.с.32-34) який відповідно до статті 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача пропорційно до задоволених вимог (2 задоволених позовних вимоги немайнового характеру та часткове задоволення майнової вимоги: 10 000,00 грн. з 30 000,00 грн., що становить 33,33%), а отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. + 1 211,20 грн. + 1 009,23 грн. (3 028,00 грн.*33,33% задоволеної позовної вимоги майнового характеру), що в загальному становить 3 431 (три тисячі чотириста тридцять одна) гривня 63 коп.
Водночас при ухваленні судового рішення судом встановлено, що за розгляд позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1 211,20 грн., що не відповідає мінімальному розміру судового збору, який передбачений підпунктом 5 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір»: 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 3 028,00 грн. Таким чином несплачений при поданні позовної заяви судовий збір у розмірі 1 816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень 80 коп. підлягає стягненню з позивача на користь держави.
Стосовно відшкодування понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу суд звертає увагу на те, що на виконання вимог частини восьмої статті 141 ЦПК України позивач у судових дебатах повідомив суд, що докази на підтвердження розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу у повному обсязі будуть подані суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду в даній справі, а тому питання про стягнення таких витрат буде вирішене шляхом прийняття додаткового рішення по справі.
Керуючись ст.ст. 2, 11, 13, 141, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист особистих немайнових прав та стягнення моральної шкоди, - задовольнити частково.
Зобов`язати ОСОБА_2 видалити поширений ІНФОРМАЦІЯ_1 у соціальній мережі «Фейсбук» на сторінці « ОСОБА_3 » ( ІНФОРМАЦІЯ_2 допис наступного змісту: «Якось ми хотіли пройти до річки й напоролись на колючий дріт. За колючим дротом був якийсь наполеон з 6-ї палати. Він гукав нам забиратися геть, бо то бережина його. Був такий пихатий-самовпевнений, що аж ну. Ми попробували пояснити бідоласі, що то не його, а людей... Він як розсердився! Заявив, що в нас проблеми з головою! Й Він з нами такими й балакати не збирається. До річки ми не дійшли. Колючий дріт. За ним комбайн молотить соняхи. Річка отруєна. Та й річки майже вже нема», а також завантажену до даного допису фотографію ОСОБА_1 .
Заборонити ОСОБА_2 розміщувати у соціальній мережі «Фейсбук» в тому числі на своїй сторінці « ОСОБА_3 » ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) фотознімки та відеоролики з зображеннями ОСОБА_1 без його згоди.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 коп.
У решті позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3 431 (три тисячі чотириста тридцять одна) гривня 63 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави несплачений при поданні позовної заяви судовий збір у розмірі 1 816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень 80 коп.
Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: 
ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

Відповідач: 
ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Суддя Олексій ПРИСЯЖНИЙ