ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ

вул. Коцюбинського, 2А, м. Ужгород, 88605, e-mail: inbox@zk.arbitr.gov.ua, вебадреса: http://zk.arbitr.gov.ua 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 р. м. Ужгород Справа №907/143/26 

Суддя Господарського суду Закарпатської області Худенко А.А.,
за участю секретаря судового засідання Маркулич Д.В.

За позовом Мукачівського міського комунального підприємства «Ремонтно-будівельне управління», м. Мукачево Закарпатської області,
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут», м. Ужгород Закарпатської області,
про визнання додаткової угоди №3 недійсною та стягнення безпідставно отриманих коштів в сумі 90 020,05 грн,

Представники сторін, що з`явились у судове засідання: 
від позивача – Кропива О.Ф. довіреність №93 від 27.04.2026
від відповідача - Кекерчень М.І., представник в порядку самопредставництва

СУТЬ СПОРУ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ СУДУ В МЕЖАХ СПРАВИ.

Мукачівське міське комунальне підприємство «Ремонтно-будівельне управління» заявило позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» про визнання недійсною Додаткову угоду №3 від 26.09.2022 до Договору про постачання електричної енергії споживачу №170169/2022 від 29.12.2021, укладеного між Мукачівським міським комунальним підприємством «Ремонтно-будівельне управління» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» та про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» на користь Мукачівського міського комунального підприємства «Ремонтно-будівельне управління» 90 021,05 грн безпідставно отриманих коштів.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи визначено головуючого суддю Андрейчука Л.В., про що вказано у протоколі автоматизованого розподілу судової справи між суддями.
Ухвалою суду від 11.02.2026 позовну заяву залишено без руху та встановлено строк для усунення виявлених у ній недоліків.
В подальшому, ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 13.02.2026 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Між тим, у зв`язку з призначенням головуючого судді Андрейчука Л.В. на посаду судді Центрального апеляційного господарського суду, що унеможливлює продовження розгляду ним цієї справи, розпорядженням керівника апарату Господарського суду Закарпатської області призначено повторний автоматизований розподіл справи №907/143/26.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Господарського суду Закарпатської області справу №907/143/26 розподілено судді Худенко А.А.
Відтак, ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 06.03.2026 (суддя Худенко А.А.) постановлено прийняти справу №907/143/26 до провадження. Розгляд справи розпочати з початку. Розгляд справи №907/143/26 здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.
Між тим, представник відповідача через підсистему «Електронний суд» подав заяву б/н від 23.03.2026 (вх. №02.3.1-02/2668/26 від 24.03.2026), за змістом якої просив розгляд справи проводити у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, за наслідком розгляду якої, ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 01.04.2026, судом постановлено призначити судове засідання по розгляду справи №907/143/26 в порядку спрощеного позовного провадження з викликом уповноважених представників сторін спору на 29.04.2026. 
Судове засідання 29.04.2026 відкладено з підстав наведених в ухвалі на 26.05.2026.
Представник відповідача через підсистему «Електронний суд» подав заяву б/н від 21.05.2026 (вх. № 02.3.1-02/4853/26 від 21.05.2026) про зупинення провадження у справі та 
У судовому засіданні 26.05.2026 суд прийняв таку заяву до розгляду та дійшов висновку про відмову в задоволенні такої, з огляду на наступне.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках: об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. 
У відповідності до вказаної норми суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Сама по собі взаємопов`язаність справ ще не свідчить про неможливість розгляду цієї справи до прийняття рішення у іншій справі, оскільки незалежно від результату розгляду іншої справи господарський суд у цій справі має достатньо доказів та правових підстав для розгляду та вирішення спору по суті.
За результатами судового засідання 26.05.2026, суд після судових дебатів оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення. 
Відтак, у судовому засіданні 26.05.2026, судом проголошено скорочену (вступну та резолютивну) частини рішення.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ 

Позиція позивача

Позивач просить визнати недійсною Додаткову угоду №3 від 26.09.2022 до Договору про постачання електричної енергії споживачу №170169/2022 від 29.12.2021, укладеного між Мукачівським міським комунальним підприємством «Ремонтно-будівельне управління» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» та про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» на користь Мукачівського міського комунального підприємства «Ремонтно-будівельне управління» 90 021,05 грн безпідставно отриманих коштів.
Позивач вказує що додаткова угода укладена з порушенням вимог ч. 5, ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» у зв`язку з підвищенням означеними додатковими угодами без визначених законодавством підстав ціни товару в розмірі, що перевищує 10% встановленої в договорі про закупівлю.
Наведені обставини є підставою для визнання Додаткової угоди недійсною в судовому порядку та у зв`язку з наведеним зазначає, що розмір безпідставно (зайво) отриманих відповідачем коштів від позивача в якості оплати вартості поставленої останньому електричної енергії, як різниця між фактично сплаченою Споживачем вартістю електричної енергії та сумою, яку він повинен був сплатити без врахування зміненої означеними додатковими угодами ціни, які просить стягнути з відповідача у справі.

Позиція відповідача

Представник відповідача через підсистему «Електронний суд» подав відзив на позовну заяву та просить відмовити в задоволені позову.
Так, відповідач вказує, що твердження позивача про те, що Додаткова угода №3 від 26.09.2022 до Договору №170169/2022 від 29.12.2021 є недійсною, оскільки встановлена у ній ціна за одиницю товару перевищує встановлене законодавством допустиме граничне значення в межах 10% щодо підвищення ціни, відтак у відповідності до ст.1212 ЦК України позивачу підлягають поверненню безпідставно одержані відповідачем грошові кошти у загальному розмірі 90 021,05 грн не доведено доказами. 
Відповідач вказує, що позивачем в позовній заяві заявлено дві взаємопов`язані вимоги – про визнання недійсною Додаткової угоди №3 від 26.09.2022 до Договору №170169/2022 від 29.12.2021 та стягнення безпідставно отриманих коштів у загальному розмірі 90 021,05 грн. Між тим, обґрунтованого розрахунку визначеної у позовній заяві суми безпідставно отриманих коштів, а також зазначення за які саме витрати (їх період), не надано. 
Фактично єдиним доказом, на думку відповідача, на який посилається позивач в частині обґрунтування розміру безпідставно отриманих коштів, слугує Акт ревізії окремих питань фінансово- господарської діяльності Мукачівського міського комунального підприємства «Ремонтно-будівельне управління» за період з 01.01.2022 по 30.06.2025, складений Управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області 29.10.2025 за №130705-07/53. Разом з тим, як вказує відповідач, відповідно до висновків викладених у постановах Верховного Суду від 06.07.2018 у справі №904/7287/17, від 20.06.2019 у справі №916/1906/18: «Самі по собі висновки ревізій чи аудиторських перевірок діяльності Позивача не можуть змінювати умови укладеного між сторонами договору і слугувати самостійною підставою для стягнення збитків з відповідача. 
Такі звіти і висновки не є рішеннями суб`єкта владних повноважень, не мають для господарюючих суб`єктів обов`язкового чи преюдиціального характеру, вони лише фіксують виявлені порушення і на їх підставі не можуть встановлюватись ті чи інші обставини, як підстава для безумовного притягнення підприємства до відповідальності у вигляді відшкодування збитків». 
Таким чином, як зазначає відповідач, встановлені органами Держаудитслужби при проведенні контрольних заходів факти підлягають доказуванню стороною та оцінці судом на загальних підставах за правилами, встановленими чинним ГПК України, тобто сам лише акт ревізії не є підставою для застосування цивільно-правової відповідальності у вигляді стягнення надмірно сплачених коштів, зокрема у визначеному ним розмірі, та не звільняє сторону від процесуального обов`язку доводити свої вимоги іншими належними та допустимими доказами.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ 

За результатами проведеної процедури закупівлі за ID:UA-2021-11-05-014437-b ДК 021:2015:093100000-5 – Електрична енергія (Електрична енергія), 30.12.2021 оприлюднено Договір від 29.12.2021 №170169\2022 про постачання електричної енергії споживачу (далі Договір №170169\2022) укладений між Мукачівським міським комунальним підприємством «Ремонтно-будівельне управління» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» очікуваною вартістю 3 996 000 грн. 
Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» та Мукачівським міським комунальним підприємством «Ремонтно-будівельне управління» до Договору від 29.12.2021 №170169/2022 укладались Додаткові угоди відповідно до яких, сторонами вносились зміни, в тому числі й до істотних умов договору, зокрема щодо збільшення ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у зв`язку із коливанням ціни такого товару на ринку, та без збільшення загальної вартості Договору, а саме: 
- Додаткова угода №2 від 26.09.2022, щодо внесення змін до пункту 5.1 договору, в частині збільшення ціни за 1 кВт/год електричної енергії до 4,224967, яка поширює свою дію на відносини сторін, що виникли з 01.09.2022; 
- Додаткова угода №3 від 26.09.2022, щодо внесення змін до пунктів 5.1 та 5.2 Договору, в частині збільшення ціни за 1 кВт/год електричної енергії до 4,605606 грн, яка поширює свою дію на відносини сторін, що виникли з 10.09.2022;
Позивач 11.11.2025 листом №252 звернулося до ТОВ «Закарпаттяенергозбут» про відшкодування зазначеної суми. 
ТОВ «Закарпаттяенергозбут» 17.11.2025 листом №1181/010-13/2025 відмовило у задоволенні вимоги згідно листа від 11.11.2025 листом №252
Мукачівське міське комунальне підприємство «Ремонтно-будівельне управління» 25.11.2025 листом №261 повторно звернулося до ТОВ «Закарпаттяенергозбут» про перегляд відмови у відшкодуванні шкоди заподіяної внаслідок зайвої оплати коштів.
Відповідно до акту ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Мукачівського міського комунального підприємства «Ремонтно-будівельне управління» за період з 01.01.2022 по 30.06.2025, складеного Управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області 29.10.2025 за №130705-07/53 вбачається, що ціна за одиницю товару до Договору від 29.12.2021 №170169/2022 збільшена більше ніж на 10 відсотків та переплата за таку електроенергію становить 90 021,05 грн.

ПРАВОВА ОЦІНКА ТА ВИСНОВКИ СУДУ. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ ДО СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН.

За положеннями ч. 1 ст.173 Господарського кодексу України (чиним на момент виникнення спірних правовідносин) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Аналогічні за змістом норми містяться і в ст. 509, 526 Цивільного кодексу України.
До вимог господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з врахуванням особливостей, передбачених ГК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами правочин є договором поставки.
В силу ст. 712 ЦК України, ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.
При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (ч.ч. 1-3 ст. 180 ГК України).
Як передбачено ст. 1 Закону України «Про публічні закупівлі» договір про закупівлю - договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі та передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари.
Згідно п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про публічні закупівлі» замовниками є суб`єкти, визначені згідно із статтею 2 цього Закону, які здійснюють закупівлі товарів, робіт і послуг відповідно до цього Закону.
До замовників, які здійснюють закупівлі відповідно до цього Закону, належать, зокрема, органи державної влади (орган законодавчої, органи виконавчої, судової влади), та правоохоронні органи держави, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, об`єднання територіальних громад (п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про публічні закупівлі»).
Відповідно до ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положеннями ч. 2 ст. 189 ГК України визначено, що ціна є істотною умовою господарського договору.
Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку, зокрема, збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії (п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі»).
При цьому, суд враховує, що відповідне збільшення ціни закупівлі товару у договорі закупівлі товару сторонами договору повинно бути доведено та документально підтверджено факт коливання ціни такого товару на ринку у бік збільшення за період з дати укладення відповідно основного договору до дати укладення Додаткової угоди №1, від дати укладення Додаткової угоди №1 до дати укладення Додаткової угоди №2 і так далі.
Крім того, положеннями п. 7 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» визначено можливість зміни істотних умов договору про закупівлю в разі зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни.
Як встановлено вище, наслідком внесення сторонами змін до Договору стало збільшення ціни 1 кВт/год електричної енергії.
Оглянуті в судовому засіданні оригінали актів прийняття-передавання товарної продукції та платіжні доручення не оспорюються ніким із учасників процесу від так є доведеними постачання електричної енергії та її оплата .

Оскаржувана додаткова угода №3 збільшила ціну за одиницю товару більше 10 відсотків,
Укладання між ММКП «РБУ» та ТзОВ «Закарпаттяенергозбут» Додаткової угоди №3 призвело до збільшення ціни за 1 кВт/ год електричної енергії на 18,73% від 3,8789 грн кВт/год(ціна згідно договору) до 4,605606 грн кВт/год, що перевищує встановлене законодавством допустиме граничне значення в межах 10% щодо підвищення ціни.

Згідно з Постановою Верховного Суду від 24.01.2024 у справі №922/2321/22 у будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто, під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у ст. 652 ЦК України та п. 2 ч. 5 Закону України «Про публічні закупівлі, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.
Отже, Закон України «Про публічні закупівлі» встановлює імперативну норму, згідно з якою зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватися виключно у випадках, визначених ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», а саме за п. 2 ч. 5 наведеної норми - у разі коливання ціни такого товару на ринку у бік збільшення чи у бік зменшення, що надає сторонам право змінювати умови договору щодо ціни товару, при цьому не більше ніж на 10%, не збільшуючи загальну суму договору.
Судом також встановлено, що сторонами Договору, всупереч інтересів держави та зі зловживанням правом, без будь-яких належних на те підстав та жодного належно обґрунтованого документального підтвердження щодо підвищення ціни на електроенергію, в порушення норм Закону України «Про публічні закупівлі» та положень Договору, укладено Додаткову угоду №3, згідно якої збільшено ціну за одиницю товару, що, в свою чергу, не відповідає вимогам тендерної документації.
Суд зауважує, що порушення процедури державних закупівель та укладення оскаржуваних додаткових угод унеможливлює раціональне та ефективне використання державних коштів і створюють загрозу інтересам держави у подальшому. Як наслідок, указане призвело до необхідності додаткового витрачання коштів з бюджету, та свідчить про нераціональне та неефективне використання бюджетних коштів, що створює загрозу державним інтересам у подальшому.
Так, Верховний Суд у постанові від 18.06.2021 у справі №927/491/19 зазначив, що метою регулювання, передбаченого статтею 41 Закону України «Про публічні закупівлі», а саме закріплення можливості сторін змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10 % є запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника.
Отже, передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10 %.
Інше тлумачення відповідної норми Закону «Про державні закупівлі» нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів. Верховний Суд зазначає, що обмеження 10 % застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод), а підвищення більш як на 10% шляхом так званого «каскадного» укладення додаткових угод є недобросовісною діловою практикою з боку Продавця.
Відповідна правова позиція послідовно викладається у постановах Верховного Суду від 19.07.2022 у справі №927/568/21; від 09.06.2022 №927/636/21; від 31.05.2022 №927/515/21; від 25.11.2022 №927/563/20.
Окрім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі №922/2321/22 надано висновок про застосування законодавства про публічні закупівлі в цій частині, за яким у будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.
Від наведеної правової позиції Велика Палата Верховного Суду не відступила і у постанові від 21.11.2025 у справі №920/19/24 (до закінчення касаційного перегляду якої зупинялося провадження в цій справі №907/1135/25), зазначивши, що «…зміна умов договору про закупівлю щодо збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10% не допускається, в тому числі і у випадку закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
Зміни та доповнення до пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону №922-VIII, внесені Законом №1530-IX, стосуються лише встановлення альтернативного варіанту визначення моменту початку обчислення строку для зміни ціни за одиницю товару - 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю або 90 днів з моменту внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару та не скасовують встановлену первісною редакцією цього Закону заборону збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10 %, в тому числі і при здійсненні закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
Виняток з обмежень, викладений в останньому реченні пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону №922-VIII,повинен тлумачитися суто буквально, а тому він стосується лише строків зміни ціни за одиницю товару у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії (дотримання умови про зміну лише раз на 90 днів в цьому випадку не діє) і не визначає верхньої межі збільшення (зміни) ціни за одиницю товару» (п.п. 205-207 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 у справі №920/19/24).
Суд погоджується із доводами відповідача, що Акт ревізії окремих питань фінансово- господарської діяльності Мукачівського міського комунального підприємства «Ремонтно-будівельне управління» за період з 01.01.2022 по 30.06.2025 сам по собі не може змінювати умови укладеного між сторонами договору і слугувати самостійною підставою для стягнення збитків з відповідача.
Разом із тим суд вважає помилковими та маніпулятивним твердження відповідача, що це «Фактично єдиний доказ», на який посилається позивач в частині обґрунтування розміру безпідставно отриманих коштів», оскільки до позовної заяви додано Договір від 29.12.2021 №170169\2022 про постачання електричної енергії споживачу (далі Договір №170169\2022) укладений між ММКП «РБУ» та ТзОВ «Закарпаттяенергозбут» та оскаржувану Додаткову угоду №3 від 26.09.2022, щодо внесення змін до пунктів 5.1 та 5.2 Договору, в частині збільшення ціни за 1 кВт/год електричної енергії до 4,605606 грн, яка поширює свою дію на відносини сторін, що виникли з 10.09.2022 та лист позивача від 17.11.2025 №1181/010-13/25 із яких вбачаються істотні умови укладеного договору та зміни внесені до нього.
Щодо оплати по договору суду не надано доказів що оплата по Договору не відбулась. Доводи відповідача у відзиві на позовну заяву щодо відсутності доказів оплати товару спростовуються доданим до позовної заяви листом самого позивача від 17.11.2025 №1181/010-13/25 в якому відповідач не заперечує факту оплати за Договором від 29.12.2021 №170169\2022 про постачання електричної енергії споживачу та вказує, що у ТОВ «Закарпаттяенергозбут» відсутні підстави для задоволення вимог, викладених у листі ММКП «РБУ» від 11.11.2025 №252 та повернення коштів у сумі 90 021,05 грн, що були сплачені ММКП «РБУ» за Договором за фактично спожиту електричну енергію.
Також, оплата товару підтверджується наданими із клопотанням про долучення доказів від 23.04.2026 платіжних доручень №735, 732, 736, 839, 841,843, 913, 911, 933, 932.
Обраховані обсяги активної електроенергії у наданих із вказаним клопотанням актах прийняття-передавання товарної продукції співпадають із даними Довідки розрахунку сплаченої вартості споживання активної електроенергії та нарахованої суми за спожиту електроенергію відповідно до Договору.
Тому твердження відповідача про несплату позивачем за електроенергію є суперечливою поведінкою.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Статтею 203 цього Кодексу (частина перша) передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Наведені вище обставини свідчать про протиправність внесених сторонами змін до Договору та, відповідно, наявність правових підстав для визнання недійсною додаткову угоду №3
При цьому, з огляду на приписи ч. 1 ст. 236 ЦК України за якими нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення, беручи до уваги встановлену судом недійсність змін, що внесені до Договору Додатковою угодою №3 від застосуванню між сторонами в спірний період підлягали зазначені в Договорі положення дійсних попередніх угод.
Водночас, сам факт виконання сторонами Договору з урахуванням додаткової и не має значення для встановлення її нікчемності.
В силу приписів ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Частиною 1 ст. 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. При цьому, згідно із п. 1 ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.
У ст. 669 ЦК України визначено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 670 ЦК України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми. Таким чином, обов`язок з повернення грошової суми, сплаченої за кількість товару, який не був поставлений покупцеві, врегульований нормами Глави 54 ЦК України (правова позиція Об`єднаної палати Верховного Суду, викладена у постанові від 18.06.2021 у справі №927/491/19).
Заявлена до стягнення з відповідача на користь позивача сума, обрахована як різниця між фактично сплаченою позивачем вартістю електроенергії відповідно до її ціни, яка визначалася відповідно до недійсної додаткової угоди до Договору та встановленою Сторонами в Договорі вартістю електроенергії, яка повинна була оплачуватися позивачем на користь відповідача з врахуванням недійсності внесених в Договір змін щодо збільшення вартості електричної енергії.
Отже, сума коштів, сплачених за непоставлений товар (починаючи з 10 вересня 2022 року) складає: 5 754 882,30 грн (фактично оплачена сума за додатковою угодою №3) – 5 844 903,32 грн (сума за ціною основного Договору з урахування додаткової угоди №2) = 90 021,05 грн.
Таким чином, на підставі додаткової угоди №3 за непоставлений товар сплачено бюджетних коштів на загальну суму 90021,05 грн, яку слід стягнути із відповідача на користь позивача.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Положеннями статей 13-14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до статей 73, 74, 76-80 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Сторонами у справі не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин ніж ті, що досліджені судом, а відтак, розглянувши спір на підставі поданих сторонами доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги як обґрунтовано заявлені підлягають до задоволення в заявленому обсязі.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ У СПРАВІ 

У зв`язку із задоволенням позов судові витрати по сплаті судового збору на підставі ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на відповідача.
Суд вважає що відсутні підстави розподіляти судовий збір на підстав ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, оскільки суд вважає, що спір виник із неправильних дій Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут», оскільки відповідач ініціював укладення оскаржуваної додаткової угоди та відповідач отримав надмірно сплачені кошти за постачання електричної енергії в сумі 90 021,05 грн. 

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 129, 221, 236, 238, 240, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України,

СУД УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.
2. Визнати недійсною Додаткову угоду №3 від 26.09.2022 до Договору про постачання електричної енергії споживачу №170169/2022 від 29.12.2021, укладеного між Мукачівським міським комунальним підприємством «Ремонтно-будівельне управління» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут». 
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут», пл. Жупанатська, будинок 18, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000 (код ЄДРПОУ 41999833) на користь Мукачівського міського комунального підприємства «Ремонтно-будівельне управління», вул. Ужгородська, будинок 17А, м. Мукачево, Закарпатська область, 89608, (код ЄДРПОУ 34850918) грошові кошти в сумі 90 021,05 грн (Дев`яносто тисяч двадцять одна гривня 05 коп) а також понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 5324,80 грн (П`ять тисяч триста двадцять чотири гривні 80 копійок).
4. На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду, згідно зі ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.
5. Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі, – ://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua. 

Повне судове рішення складено та підписано 27.05.2026

Суддя А.А. Худенко