ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 року
м. Київ

справа № 132/4666/13-ц
провадження № 61-145св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача - Грушицького А. І.,
суддів: Калараша А. А., Литвиненко І. В., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., 

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
особа, яка звернулась із апеляційною та касаційною скаргою - ОСОБА_8 (його правонаступники - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ),

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (правонаступників ОСОБА_8 ) на рішення Калинівського районного суду Вінницької області 
від 27 січня 2014 року під головуванням судді Каращука О. Г. та постанову Вінницького апеляційного суду від 16 листопада 2023 року у складі колегії суддів Оніщука В. В., Копаничук С. Г., Медвецького С. К.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання права власності на нерухоме майно.

Короткий зміст позовних вимог 

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання права власності на нерухоме майно.

Позов мотивував тим, що в 2001 році колективне сільськогосподарське підприємство «Мир» (далі - КСП «Мир», КСП) реорганізовано в сільськогосподарський виробничий кооператив «Мир» (далі - СВК «Мир»), місцезнаходження: с. Дружне, Калинівський район, Вінницька область, та проведено розпаювання майна. 

З січня по вересень 2013 року позивач викупив на підставі договорів купівлі-продажу права на майнові паї членів КСП на загальну суму 1 467 702,00 грн 
або 72 % від загальної вартості майна пайового фонду КСП. На підтвердження цього Дружненська сільська рада Калинівського району Вінницької області видала позивачу свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП. 

24 вересня 2013 року позивач звернувся до загальних зборів 
громадян-співвласників майнових паїв колишнього КСП «Мир» із заявою про виділення йому частки в спільному майні колишнього КСП. 

25 вересня 2013 року були проведені загальні збори громадян-співвласників майнових паїв колишнього КСП на яких були присутні співвласники майнових паїв колишнього КСП: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . На зборах було прийнято рішення про виділ в натурі майна в рахунок майнового паю позивачу згідно затвердженого переліку майна та передачу його у власність позивача. Відповідно до протоколу та акта приймання-передачі позивачеві було передане майно пайового фонду КСП «Мир» на загальну суму 1 467 702,00 грн, в тому числі нерухоме майно на загальну суму 294 746,00 грн.

25 вересня 2013 року позивач звернувся до реєстраційної служби Калинівського районного управління юстиції у Вінницькій області з заявою про державну реєстрацію прав на нерухоме майно. 

21 жовтня 2013 року листом № 32-13/97 начальник реєстраційної служби Калинівського районного управління юстиції повідомив, що на цей час немає спеціальних роз`яснень, які б регламентували порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, виділеного в рахунок майнового паю.

Посилаючись на викладене, просив суд визнати за ним право власності на нерухоме майно (нежитлові будівлі та споруди), яке виділене в натурі в рахунок майнового паю КСП «Мир», згідно наступного списку:

- нежитлові будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 : літ. А - будівля майстерні, загальною площею 953,6 кв. м; літ. Б - будівля складу, загальною площею 163,0 кв. м;

- нежитлові будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 : літ. А - будівля складу № 3, загальною площею 450,8 кв. м; літ. Б - будівля складу № 1, загальною площею 185,5 кв. м; літ. Б1 - будівля складу № 2, загальною площею 575,2 кв. м; літ. Б4 - зерноплощадка з навісом, загальною площею 36,00 кв. м; літ. В - будівля зерноскладу, загальною площею 1 274,4 кв. м; літ. Г - будівля свинарника, загальною площею 703,4 кв. м; літ. Д - будинок тваринника, загальною площею 262,3 кв. м; літ. Е - будівля вагової, загальною площею 7,6 кв. м; літ. Є - будівля автогаража, загальною площею 605,4 кв. м;

- нежитлові будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 : літ. А - будівля хімскладу, загальною площею 445,1 кв. м. 

Короткий зміст рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій

Калинівський районний суд Вінницької області рішенням від 27 січня 2014 року позов задовольнив.

Визнав право власності ОСОБА_1 на нерухоме майно (нежитлові будівлі та споруди), яке виділене в натурі в рахунок майнового паю КСП «Мир», згідно наступного списку:

- нежитлові будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 : літ. А - будівля майстерні, загальною площею 953,6 кв. м; літ. Б - будівля складу, загальною площею 163,0 кв. м;

- нежитлові будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 : літ. А - будівля складу № 3, загальною площею 450,8 кв. м; літ. Б - будівля складу № 1, загальною площею 185,5 кв. м; літ. Б1 - будівля складу № 2, загальною площею 575,2 кв. м; літ. Б4 - зерноплощадка з навісом, загальною площею 36,00 кв. м; літ. В - будівля зерноскладу, загальною площею 1 274,4 кв. м; літ. Г - будівля свинарника, загальною площею 703,4 кв. м; літ. Д - будинок тваринника, загальною площею 262,3 кв. м; літ. Е - будівля вагової, загальною площею 7,6 кв. м; літ. Є - будівля автогаража, загальною площею 605,4 кв. м;

- нежитлові будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 : літ. А - будівля хімскладу, загальною площею 445,1 кв. м.

Суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, що ОСОБА_1 як співвласнику майна колишнього КСП «Мир» із часткою в пайовому фонді 72 % (1 467 702,00 грн), рішенням загальних зборів громадян-співвласників майнових паїв виділено майно, в тому числі нерухоме майно в натурі, та передано за актом приймання-передачі, проте позивач не може здійснити державну реєстрацію права власності через реєстраційну службу, що підтверджується відповіддю державного реєстратора про особливості реєстрації майна, виділеного в натурі власникам майнових паїв.

Апеляційний суд Вінницької області ухвалою від 10 березня 2016 року відхилив апеляційну скаргу ОСОБА_2 , рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 27 січня 2014 року залишив без змін.

У лютому 2023 року ОСОБА_8 , який не брав участі у справі, подав апеляційну скаргу на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 27 січня 2014 року.

Вінницький апеляційний суд ухвалою від 07 березня 2023 року поновив ОСОБА_8 строк на подання апеляційної скарги на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 27 січня 2014 року, відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі - ОСОБА_8 на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 27 січня 2014 року у справі, зупинив дію рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 27 січня 2014 року.

Вінницький апеляційний суд ухвалою від 06 квітня 2023 року закрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 27 січня 2014 року у цій цивільній справі.

Верховний Суд постановою від 04 жовтня 2023 року ухвалу Вінницького апеляційного суду від 06 квітня 2023 року скасував, справу направив до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Вінницький апеляційний суд постановою від 16 листопада 2023 року апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_8 залишив без задоволення. Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 27 січня 2014 року залишив без змін.

Апеляційний суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. За позивачем було визнано право власності на майно колишнього КСП «Мир», виділене йому в натурі як власнику майнових паїв на підставі рішення загальних зборів співвласників майнових паїв колишнього КСП та актів приймання-передачі. Суд апеляційної інстанції звернув увагу, що розмір частки ОСОБА_8 у пайовому фонді становить 0,1331 %; він не зазначив конкретного майна, на яке претендує, а також не довів неможливість реалізації свого права на отримання майнового паю, зокрема з огляду на наявність нерозпайованого майна колишнього підприємства. З урахуванням розміру часток сторін, часу набуття прав та принципу непорушності права власності, суд дійшов висновку, що втручання у право власності позивача було б непропорційним і не призвело до відновлення прав ОСОБА_8 . Відхиляючи довід апеляційної скарги стосовно того, що судовим рішенням у іншій справі рішення загальних зборів співвласників майна колишнього КСП визнано недійсним, апеляційний суд зазначив про чинність такого рішення загальних зборів на час ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

25 грудня 2023 року ОСОБА_8 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 27 січня 2014 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 16 листопада 2023 року у зазначеній справі.

У касаційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій й ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Рух справи в суді касаційної інстанції 

Верховний Суд ухвалою від 11 січня 2024 року відкрив касаційне провадження у цивільній справі та витребував її із Калинівського районного суду Вінницької області.

19 лютого 2024 року справу передано колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.

18 серпня 2025 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_11 , який діяв від імені ОСОБА_1 , в якій зазначено про смерть ОСОБА_8 .

На запит Верховного Суду від 21 серпня 2025 року № 19339/0/222-25 відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькій області Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повідомив, що в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян міститься актовий запис про смерть ОСОБА_8 № 396 від 31 липня 2025 року. 

Верховний Суд ухвалою від 09 вересня 2025 рокукасаційне провадження у цій справі зупинив до залучення до участі у справі правонаступників ОСОБА_8 .

Верховний Суд ухвалою від 03 березня 2026 року поновив касаційне провадження у справі, залучив до участі у справі правонаступників особи, яка подала касаційну скаргу, ОСОБА_8 - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . 

Верховний Суд ухвалою від 17 березня 2026 року призначив цю справу до судового розгляду колегією в складі п`яти суддів.

Згідно із протоколом автоматизованого визначення складу колегії суддів 
від 06 квітня 2026 року визначено такий склад колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду для розгляду справи: Грушицький А. І. 
(суддя-доповідач), Калараш А. А., Литвиненко І. В., Мартєв С. Ю., Петров Є. В.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 

В касаційній скарзі заявник посилається на пункти 1, 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Обґрунтовуючи наявність підстави для оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, заявник посилається на неврахування апеляційним судом висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду 
від 11 вересня 2019 року у справі № 129/3520/15-ц, яке стосується прав особи, яка має незначну частку у праві спільної часткової власності у майні КСП.

Звертає увагу, що апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, не взяв до уваги обставину тривалості розгляду судами справи № 132/2483/16-ц, де оскаржувалось рішення загальних зборів співвласників, яка, на його переконання, повинна враховуватись під час розгляду цієї справи, в тому числі щодо давності набуття ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно.

Обґрунтовуючи наявність підстави для оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України, заявник, посилаючись на пункт 8 частини першої статті 411 ЦПК України, зазначає, що суди розглянули справу без залучення усіх відповідачів, якими за цим позовом мають бути співвласники колишнього КСП «Мир». Наголошує, що вирішити спір відносно одного із співвласників майна, з урахуванням принципу спільного розпорядження майном, що перебуває у спільній частковій власності, неможливо. У даному контексті посилається на необхідність врахування висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19.

Доводи інших учасників справи

Відзиви на касаційну скаргу від інших учасників справи до Верховного Суду не надходили.

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що за результатами розпаювання КСП «Мир» с. Дружне Калинівського району Вінницької області, реорганізованого в 2001 році в СВК «Мир», членам КСП «Мир» були видані свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП - майнові сертифікати, а розпайоване майно(пайовий фонд в розмірі 2 028 617,00 грн) передано в оренду СВК «Мир».

З січня по вересень 2013 року позивач на підставі договорів купівлі-продажу придбав права на майнові паї членів КСП, на підтвердження чого Дружненська сільська рада Калинівського району Вінницької областіпозивачу видала:

- свідоцтво про право власності на майновий пай члена КСП серія ВІ VІІ № 003349 від 29 листопада 2012 року (6 525,00 грн або 0,3216 %) (т. 1 а. с. 13);

- свідоцтво про право власності на майновий пай члена КСП серія ВІ VІІ № 338 
від 01 лютого 2013 року (1 261 216,00 грн або 62,0132 %) (т. 1 а. с. 12);

- свідоцтво про право власності на майновий пай члена КСП серія ВІ VІІ № 341 
від 24 вересня 2013 року (31 445,00 грн або 1,5501 %) (т. 1 а. с. 11);

- свідоцтво про право власності на майновий пай члена КСП серія ВІ VІІ № 340 
від 01 липня 2013 року (168 516,00 грн або 8,2655 %) (т. 1 а. с. 14).

Отже, позивач набув право на частку пайового фонду майна КСП «Мир» на загальну суму 1 467 702,00 грн, що становить 72,1504 %.

24 вересня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до співвласників майнових паїв колишнього КСП із заявою про виділення в натурі його частки пайового фонду майна КСП «Мир» (т. 1 а. с. 28).

25 вересня 2013 року були проведені загальні збори співвласників майнових паїв колишнього КСП, на яких прийнято рішення про виділення позивачу в натурі його частки пайового фонду із зазначенням переліку, найменування та вартості майна, яке передається у власність позивача (т. 1 а. с. 29 - 43).

21 жовтня 2013 року начальник реєстраційної служби Калинівського районного управління юстиції листом № 32-13/97 на заяву позивача про державну реєстрацію прав на нерухоме майно повідомив про відсутність спеціальних роз`яснень, які б регламентували порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, виділеного в рахунок майнового паю (т. 1 а. с. 26, 27).

Калинівський районний суд Вінницької області рішенням від 14 березня 2011 року у справі № 2-336/11 визнав за ОСОБА_8 право власності на майновий пай в розмірі 840,00 грн або 0,1 % пайового фонду СВК «Мир» в порядку спадкування за заповітом після смерті його матері - ОСОБА_12 , що їй належав на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП (майновий сертифікат) серії НОМЕР_1 (т. 2 а. с. 80).

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права 

Статтею 316 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено що правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Частинами першою, другою статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). 

Тобто право спільної власності - це право власності кількох суб`єктів на один об`єкт.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України).

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Статтями 7, 8 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» визначено, що майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам. Право колективної власності здійснюють загальні збори членів підприємства, збори уповноважених або створений ними орган управління підприємства, якому передано окремі функції по господарському управлінню колективним майном.

Статтею 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» встановлено, що до пайового фонду майна членів підприємства включається вартість основних виробничих і оборотних фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінні папери, акції, гроші та відповідна частка від участі в діяльності інших підприємств і організацій. Уточнення складу і вартості пайового фонду майна членів підприємств, у тому числі реорганізованих, проводиться за методикою, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства. У разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі. Спори, що виникають при здійсненні цього права, розглядаються судом.

Згідно з пунктами 13, 14 Порядку визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177, майновий пай члена підприємства документально підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий пай члена підприємства за зразком згідно з додатком. Свідоцтво видається сільською, селищною або міською радою згідно із списком осіб, які мають право на майновий пай підприємства. Для отримання нового свідоцтва у разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно-правових угод, а також спадкування до сільської, селищної або міської ради подаються посвідчені в установленому порядку копія відповідної цивільно-правової угоди або копія свідоцтва про право на спадщину, попереднє свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства. Після отримання зазначених документів сільська, селищна або міська рада вносить відповідні зміни до списку осіб, які мають право на майновий пай підприємства, та анулює попереднє свідоцтво, про що робиться запис у книзі обліку свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства. Факт оформлення свідоцтва засвідчується гербовою печаткою та підписом голови відповідної ради.

У пунктах 4.1 - 4.4 Рекомендацій щодо порядку здійснення права спільної часткової власності власниками майнових паїв колишніх колективних сільськогосподарських підприємств, затверджених наказом Міністерства аграрної політики України від 20 травня 2008 року № 315 зазначено, що співвласник, який виявив бажання отримати в натурі належну йому частку майна, що перебуває у спільній частковій власності, подає уповноваженій особі, а у разі її відсутності - зборам співвласників відповідну заяву. Частка з майна, що перебуває у спільній частковій власності, виділяється її співвласнику в натурі. Для виділення спільної частки в натурі співвласник може об`єднати свою частку з частками інших співвласників, які виявили бажання отримати їх у натурі. Якщо виділення в натурі частки з майна, що перебуває у спільній частковій власності, є неможливе (неподільна річ), співвласник, який виявив бажання отримати її в натурі, має право на одержання від інших співвласників матеріальної, у тому числі грошової, компенсації вартості його частки. Договір між співвласниками про виділення в натурі частки з нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Рішення загальних зборів співвласників приймається за згодою не менш як 2/3 співвласників, крім рішень щодо відчуження майна та виділення в натурі частки з майна, які приймаються одностайно (пункт 2.5 цих Рекомендацій).

Отже, оскільки майно колективних сільськогосподарських підприємств належить на праві спільної часткової власності його членам, його співвласники здійснюють свої права за спільною згодою і жоден з співвласників самостійно або за згодою декількох власників не вправі вирішувати долю спільного майна без згоди всіх співвласників, рішення щодо виділення в натурі частки з майна повинно прийматися на загальних зборах співвласників одностайно.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 08 квітня 2019 року у справі № 132/2483/16-ц та від 18 грудня 2019 року в справі № 131/475/16-ц.

Право власності, як і будь-яке інше суб`єктивне право, виникає при наявності певних юридичних фактів та конкретних обставин, з якими закон пов`язує виникнення права власності на конкретне майно у певних осіб.

Згідно з частинами першою, третьою та четвертою статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У лютому 2023 року ОСОБА_8 , який не брав участі у справі, подав апеляційну скаргу на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 27 січня 2014 року, яку мотивував тим, що рішенням суду першої інстанції порушено його права як співвласника майна колишнього КСП «Мир». Він не надавав згоду на передачу майна позивачу, рішення загальних зборів прийнято за відсутності одностайної згоди усіх співвласників. Зазначене свідчить про те, що суд першої інстанції вирішив питання про його права, без залучення його до участі у справі.

Верховний Суд, скасовуючи ухвалу Вінницького апеляційного суду від 06 квітня 2023 року про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_8 у цій цивільній справі, вказав, що на підставі рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 14 березня 2011 року у справі № 2-336/11 ОСОБА_8 набув в порядку спадкування за заповітом право власності на майновий пай в розмірі 840,00 грн або 0,1 % пайового фонду СВК «Мир» в порядку спадкування за заповітом після смерті його матері - ОСОБА_12 , що їй належав на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП (майновий сертифікат) серії НОМЕР_1 (т. 2 а. с. 80).

Відповідно до частини другої статті 548 ЦК УРСР (чинного на час відкриття спадщини) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Отже, на час пред`явлення позивачем цього позову ОСОБА_8 належало право власності на частку в майні колишнього КСП «Мир», проте вказаний співввласник не був залучений до участі у справі.

У постанові від 18 листопада 2019 року у справі № 292/281/16-ц Верховний Суд погодився з судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову, врахувавши, що позивачі вимог до співвласників майнових паїв як належних відповідачів не заявили.

Оскільки майно КСП після розпаювання перебуває у спільній частковій власності членів підприємства, позов про виділ частки в натурі має пред`являтися до інших співвласників, які не визнають таке право позивача або перешкоджають виділу. При цьому норми цивільного законодавства не передбачають, що перелік таких співвласників, які мають бути залучені до участі у справі, залежить від розміру їх частки у спільній власності.

Вказані обставини апеляційний суд залишив без уваги та не проаналізував належно доводи апеляційної скарги з урахуванням вказівок Верховного Суду, наведених у постанові від 04 жовтня 2023 року. 

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду. 

Згідно із пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.

За таких обставин касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова апеляційного суду - скасуванню з направленням справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Подана 18 серпня 2025 року до Верховного Суду заява ОСОБА_11 , який діяв від імені ОСОБА_1 , з проханням про закриття касаційного провадження не підлягає задоволенню, оскільки Верховний Суд залучив до участі у справі правонаступників особи, яка подала касаційну скаргу. 

Під час нового розгляду справи апеляційному суду необхідно взяти до уваги викладене у цій постанові, вжити всіх передбачених законом заходів для ґрунтовного дослідження усіх обставин справи та перевірки висновків місцевого суду.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (правонаступників ОСОБА_8 ) задовольнити частково. 

Постанову Вінницького апеляційного суду від 16 листопада 2023 року скасувати і направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач 	А. І. Грушицький 	
Судді 	А. А. Калараш  І. В. Литвиненко  С. Ю. Мартєв   Є. В. Петров