ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" червня 2026 р. Справа№ 910/14902/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Михальської Ю.Б.
суддів: Мальченко А.О. 
Тищенко А.І. 

секретар судового засідання: Ніконенко Ю.А.
за участю представників: згідно з протоколом судового засідання від 09.06.2026,

розглянувши апеляційну скаргу Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
на рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2026 (повний текст складено 23.03.2026)
у справі №910/14902/25 (суддя Т.Ю. Кирилюк)
за позовом Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
до Товариство з обмеженою відповідальністю «ВК-Інвестбуд»
про стягнення 16 698 926,66 грн, -

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі, позивач або Департамент) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВК-Інвестбуд» (далі, відповідач або Товариство) про стягнення 13 335 265,42 грн пайового внеску на створення соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва, а також нарахованих на цю суму на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України 2 627 047,29 грн інфляційних втрат та 736 613,95 грн 3% річних.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач як замовник будівництва, введеного в експлуатацію, не виконав свого обов`язку щодо укладення з органом місцевого самоврядування договору пайової участі та сплати пайового внеску щодо об`єкта будівництва у визначені законодавством строки, чим порушив вимоги підп. 3 та 4 абз. 2 пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників у розвитку інфраструктури міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 15.11.2016 №411/1415 (зі змінами), і права та інтереси територіальної громади міста Києва та Департаменту. За твердженням позивача, замовник будівництва без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти, які мав заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту, а отже зобов`язаний повернути ці кошти на підставі частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України.

Короткий зміст оскарженого рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.03.2026 у справі №910/14902/25 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Приймаючи рішення, місцевий господарський суд установив, що замовником об`єкта будівництва житлового комплексу з об`єктами соціально-громадського призначення на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:91:064:0001 по вулиці Маршала Гречка (сучасна назва - вулиця Івана Виговського) 10-Б у місті Києві здійснюється спорудження на земельній ділянці в складі об`єкта будівництва (житлового комплексу) об`єкту соціальної сфери (інфраструктури) - дитячого дошкільного закладу, що зумовлює його право на застосування до даних правовідносин регулювання пункту шостого частини четвертої статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (чинної до 01.01.2020 редакції), відповідно до якої до пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не залучаються замовники у разі будівництва, у тому числі, об`єктів будівництва за умови спорудження на цій земельній ділянці об`єктів соціальної інфраструктури.
Отже, за висновками суду, у відповідача відсутній обов`язок зі сплати пайового внеску у розвиток інфраструктури населеного пункту.
Судом відхилені посилання позивача щодо регулювання даних правовідносин Порядком залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі, затвердженого рішенням Київської міської ради №411/1415 від 15.11.2016, оскільки ця редакція Порядку втратила чинність з прийняттям Київською міською радою рішення №460/8033 від 19.12.2019, яке у подальшому було визнано протиправним та нечинним постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.10.2024 у справі №320/44099/23 (залишено без змін постановою Верховного суду від 14.05.2025). Судами адміністративної юрисдикції відмовлено у визнанні протиправними та нечинними рішень Київської міської ради №411/415 від 15.11.2016 та №1370/5434 від 13.09.2018, оскільки затверджені такими рішеннями редакції Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників у розвитку інфраструктури міста Києва втратили чинність з набранням чинності рішенням Київської міської ради №460/8033 від 19.12.2019.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, 13.04.2026 через підсистему «Електронний суд» Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2026 у справі №910/14902/25 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Узагальнені доводи апеляційної скарги позивача зводяться до такого:
- станом на момент порушення прав територіальної громади міста Києва, що є датою введення об`єктів будівництва в експлуатацію у цій судовій справі - 23.01.2021, рішення Київської міської ради від 19.12.2019 №460/8033 було чинним, обов`язковим та таким, що підлягало застосуванню, оскільки нормативно-правовий акт є чинним до набрання законної сили рішенням суду про визнання його протиправним та нечинним чи окремих його положень (у даному випадку до дати ухвалення постанови судом апеляційної інстанції у справі №320/44099/23 - до 17.10.2024). Такий правовий висновок було підтримано Верховним Судом в ухвалі від 10.04.2025 у справі №910/2987/24;
- судом не враховано, що в мотивувальній частині постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.10.2024 у справі №320/44099/23 зазначений висновок, що «Відповідно до змісту п.п. 4, 5 ч. 1, ч. 5 ст. 61 Закону України «Про правотворчу діяльність», визнання протиправними та нечинними рішень Київської міської ради від 19.12.2019 №460/8033 та від 26.03.2020 №908/9078 не відновлює дію рішень від 15.11.2016 №411/415 та від 13.09.2018, що були прийняті на виконання та з урахуванням положень ст. 40 Закону №3038-VI, яку з 01.01.2020 виключено на підставі пп. 3 п. 13 розділу І Закону №132-IX». Проте, відповідно до пункту 1 Прикінцевих положень Закону України «Про правотворчу діяльність» цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через один рік з дня припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-IX. Станом на момент прийняття оскаржуваного рішення та наразі воєнний стан в Україні не припинений та не скасований, а отже і вищезазначений закон не вступив у дію та не може застосовуватись;
- Верховний Суд у постановах від 14.12.2021 у справі №910/19088/20, від 13.12.2022 у справі №910/21307/21, від 16.07.2024 у справі №640/19447/20 встановив, що оскаржувані рішення КМР від 19.12.2019 №460/8033 та від 15.11.2016 №411/1415 прийняті відповідно до законодавства та не порушують його;
- відповідач усупереч положенням підпункту 3 абзацу 2 пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону №132-IX не виконав свій обов`язок щодо звернення до Департаменту, у зв`язку з чим у Департаменту відсутня інформація щодо інших об`єктів або щодо підстав для звільнення від сплати пайового внеску;
- необхідним при вирішенні даного спору є врахування змісту листа Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.07.2011 №23-11/6294/0/6-11 «Про пайову участь забудовників у створенні та розвитку інфраструктури населених пунктів» у частині параграфа «щодо звільнення від сплати коштів пайової участі деяких категорій замовників будівництва», у якому, зокрема, зазначено, що належність об`єкта до відповідної будівель визначається з урахуванням даних Державного класифікатора будівель і споруд. Усупереч змісту названого листа судом не надано належної оцінки обставинам справи, зокрема, стосовно планового забезпечення відповідної території (мікрорайону, району) необхідним елементом соціальної інфраструктури згідно з відповідною затвердженою містобудівною документацією на місцевому рівні (генеральний план населеного пункту, план зонування території, детальний план території).

Узагальнені доводи та заперечення відповідача 

У відзиві на апеляційну скаргу, поданому до суду через підсистему «Електронний суд» 13.05.2026, відповідач просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Узагальнені доводи відзиву відповідача зводяться до такого:
- суд першої інстанції правомірно застосував пункт 6 частини четвертої статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у редакції, чинній до 01.01.2020, як норму, що встановлює умови звільнення замовника будівництва від пайової участі. Зазначена норма є спеціальною та вичерпною: вона містить єдину кваліфікаційну умову - факт спорудження на цій земельній ділянці об`єктів соціальної інфраструктури. Так, відповідно до дозволів на початок будівельних робіт (№ІУ113192390160 та №ІУ013210116590) відповідач отримав право здійснити будівництво житлового комплексу з шести житлових будинків, господарської будівлі з ТП та дитячого дошкільного закладу на земельній ділянці №8000000000:91:064:0001. Відповідачем 14.08.2024 отримано сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів: реєстраційний номер в ЄДЕССБ - ІУ123240805914; назва об`єкта - «Будівництво житлового комплексу з об`єктами соціально-громадського призначення на вул. Маршала Гречка, 10-б у Подільському районі м. Києва» (ІІІ черга будівництва). Третій пусковий комплекс: Дитячий дошкільний заклад»;
- оскільки норма, яку слід застосовувати при початку будівництва до 01.01.2020 - це пункт 6 частини четвертої статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у редакції, чинній до 01.01.2020, то питання про те, яка редакція Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників у розвитку інфраструктури міста Києва є чинною, не має жодного значення для вирішення цього спору, оскільки Закон, як акт вищої юридичної сили, застосовується безпосередньо та вичерпно. Подібних висновків дотримується Верховний Суд у постановах від 09.07.2020 у справі №910/9641/19, від 13.11.2025 у справі №910/7466/24;
- уся судова практика, на яку посилається позивач, є неподібною до даного спору, оскільки у жодній із наведених справ не розглядалося питання звільнення від пайової участі за умови спорудження об`єкта соціальної інфраструктури на одній земельній ділянці з об`єктом будівництва (пункт 6 частини 4 статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги 

Згідно з витягом із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.04.2026 апеляційну скаргу Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2026 у справі №910/14902/25 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Мальченко А.О., Сковородіна О.М.
Судом установлено, що апеляційна скарга була подана скаржником безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2026 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/14902/25; відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.
23.04.2026 матеріали справи №910/14902/25 надійшли до суду апеляційної інстанції та були передані судді-доповідачу.
У зв`язку з перебуванням судді Сковородіної О.М., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, з 02.05.2026 по 10.05.2026 у відрядженні, розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/1368/26 від 04.05.2026 призначено повторний автоматизований розподіл справи.
Згідно з витягом із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.05.2026 апеляційну скаргу Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2026 у справі №910/14902/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Мальченко А.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2026 у справі №910/14902/25, призначено до розгляду апеляційну скаргу на 09.06.2026. Клопотання скаржника про поновлення строку на апеляційне оскарження судом апеляційної інстанції не розглядалось, оскільки апеляційна скарга Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2026 у справі №910/14902/25 подана протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту рішення, тобто у строки, встановлені статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.
У судовому засіданні 09.06.2026 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників учасників справи

У судове засідання, призначене на 09.06.2026, з`явилися представники позивача та відповідача.
Представник позивача у судовому засіданні просив суд задовольнити апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні просив суд апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВК-Інвестбуд» є замовником будівництва житлового комплексу з об`єктами соціально-громадського призначення на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:91:064:0001 по вулиці Маршала Гречка (сучасна назва - вулиця Івана Виговського) 10-Б у місті Києві.
Відповідно до інформації Публічної кадастрової карти України земельна ділянка (https://kadastrova-karta.com/dilyanka/8000000000:91:064:0001) №8000000000:91:064:0001 має площу 18.6746 га відноситься до земель житлової та громадської забудови з цільовим призначенням для будівництва житлового комплексу з об`єктами соціально-громадського призначення. Вид використання: 02.07 Для іншої житлової забудови.
За інформацією порталу Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (https://e-construction.gov.ua) відповідачем 27.08.2019 отримано дозвіл №ІУ113192390160 на початок будівельних робіт житлового комплексу з об`єктами соціально-громадського призначення по вулиці Маршала Гречка 10-б у Подільському районі м. Києва (ІІ черга будівництва) на земельній ділянці №8000000000:91:064:0001. Об`єктом будівництва ІІ черги визначено житловий комплекс у складі будинків №5, №6, №7 та №8 (том 1, а.с. 18-20). Містобудівні умови та обмеження видані Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) 04.05.2017 №683/17/12-3/009-17.
Відповідачем 05.02.2021 отримано дозвіл №ІУ013210116590 на початок будівельних робіт житлового комплексу з об`єктами соціально-громадського призначення по вулиці Маршала Гречка 10-б у Подільському районі м. Києва (ІІІ черга будівництва) на земельній ділянці №8000000000:91:064:0001. Об`єктом будівництва ІІІ черги визначено житловий комплекс у складі житлових будинків №9, №10, господарської будівлі з вбудованою ТП та дитячого дошкільного закладу (код ДКБС:1263.5 Будівлі дошкільних та позашкільних навчальних закладів) (том 1, а.с. 85-92).
Таким чином, відповідно до дозволів на початок будівельних робіт (№ІУ113192390160 та №ІУ013210116590) відповідач отримав право здійснити будівництво житлового комплексу з шести житлових будинків, господарської будівлі з ТП та дитячого дошкільного закладу на земельній ділянці №8000000000:91:064:0001.
Як вбачається з інформації, наявної у витязі з порталу Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва щодо видачі сертифіката про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів №ІУ123240110506 (том 1, а.с. 31), 23.01.2024 введено в експлуатацію житловий будинок №6 (4 пусковий комплекс ІІ черга будівництва (Коригування)) комплексу по вулиці Маршала Гречка 10-б у Подільському районі міста Києва. Дата початку будівництва - 27.08.2019, дата завершення будівництва - 12.12.2023.
Звертаючись до суду з позовом у даній справі, позивач зазначає, що відповідач не виконав свого обов`язку, передбаченого підп. 3, 4 п. 2 розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №132-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», Порядком залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників у розвитку інфраструктури міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 15.11.2016 №411/1415 (зі змінами), та протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта не звернувся до позивача із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, а також не сплатив пайову участь до прийняття об`єкта в експлуатацію.
08.02.2024 позивач звертався до відповідача з вимогою №050/08-560 від 07.02.2024 щодо отримання розрахунку та сплати пайової участі у розвитку інфраструктури міста Києва, яка була залишена відповідачем без задоволення.
Отже, причиною виникнення спору у цій справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 13 335 265,42 грн безпідставно збережених коштів пайового внеску на створення соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва, а також нарахованих на цю суму на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України 2 627 047,29 грн інфляційних втрат та 736 613,95 грн 3% річних за період з 24.01.2024 по 26.11.2025.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови 

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення суду підлягає залишенню без змін з огляду на таке.
Предметом позову в даній справі є стягнення коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту у розмірі 13 335 265,42 грн (будівництво житлового будинку №6 загальною площею 27 065,50 кв.м. у складі 4 пускового комплексу ІІ черги проєкту будівництва житлового комплексу з об`єктами соціально-громадського призначення на вул. Маршала Гречка, 10-б у Подільському районі м. Києва) й нарахованих на них інфляційних втрат і 3% річних та вирішення питання щодо наявності чи відсутності підстав для залучення відповідача до участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Києва.
Загальні положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави унормовано статтею 1212 Цивільного кодексу України.
Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цього Кодексу застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
За загальним правилом, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок особи поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Правові та організаційні основи містобудівної діяльності встановлені Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», який спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.
За приписами статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник будівництва (далі - замовник) - фізична чи юридична особа, яка має у власності чи користуванні одну чи декілька земельних ділянок або у власності чи управлінні будівлю/споруду і має намір щодо виконання підготовчих та/або будівельних робіт.
Частиною 1 статті 2 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» вказано, що планування і забудова територій - діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема, розроблення містобудівної та проєктної документації, будівництво об`єктів; реконструкцію існуючої забудови та територій; створення та розвиток інженерно-транспортної інфраструктури.
Згідно з частиною 1 статті 33 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» комплексна забудова території здійснюється з метою забезпечення реалізації громадських інтересів і спрямовується на попереднє проведення інженерної підготовки, спорудження зовнішніх інженерно-транспортних мереж, об`єктів соціальної сфери, житлових будинків, інших об`єктів будівництва, а також на благоустрій території. Комплексна забудова території може здійснюватися шляхом комплексної реконструкції кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду одним або кількома інвесторами.
За приписами статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (чинної на момент виникнення спірних правовідносин, тобто у редакції до 01.01.2020) порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.
Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.
До пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не залучаються замовники у разі будівництва:
1) об`єктів будь-якого призначення на замовлення державних органів або органів місцевого самоврядування за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів;
2) будівель навчальних закладів, закладів культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення;
3) будинків житлового фонду соціального призначення та доступного житла;
4) індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, господарських споруд, розташованих на відповідних земельних ділянках;
5) об`єктів комплексної забудови територій, що здійснюється за результатами інвестиційних конкурсів або аукціонів;
6) об`єктів будівництва за умови спорудження на цій земельній ділянці об`єктів соціальної інфраструктури;
7) об`єктів, що споруджуються замість тих, що пошкоджені або зруйновані внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного або природного характеру;
8) об`єктів, передбачених Державною цільовою програмою підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу, за рахунок коштів інвесторів;
9) об`єктів інженерної, транспортної інфраструктури, об`єктів енергетики, зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу);
10) об`єктів у межах індустріальних парків на замовлення ініціаторів створення індустріальних парків, керуючих компаній індустріальних парків, учасників індустріальних парків;
11) об`єктів, які згідно з державним класифікатором будівель та споруд належать до будівель сільськогосподарського призначення;
12) об`єктів, які згідно з державним класифікатором будівель та споруд належать до будівель і споруд підприємств харчової промисловості;
13) об`єктів, які згідно з державним класифікатором будівель та споруд належать до силосів для зерна та складських майданчиків (для зберігання сільськогосподарської продукції);
14) об`єктів, що споруджуються на виконання договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійного договору.
01 січня 2020 року набули чинності норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», яким статтю 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» виключено.
Водночас, відповідно до пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» (далі - Закон №132-IX) договори про сплату пайової участі, укладені до 1 січня 2020 року, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання.
Також установлено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (далі - пайова участь) у такому розмірі та порядку:
1) розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом):
для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта;
для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування.
Згідно з підпунктами 3, 4 пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №132-IX замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва; пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію.
За змістом Прикінцевих та перехідних положень Закону №132-IX з 01.01.2020 у замовників будівництва відсутній обов`язок укладати з органом місцевого самоврядування відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Дійсними та такими, що продовжують свою дію до моменту їх виконання, є лише договори про пайову участь, укладені до 01.01.2020.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що передбачений Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №132-IX порядок пайової участі замовника будівництва було впроваджено законодавцем для:
- об`єктів будівництва, зведення яких розпочато у попередні роки, однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію, а договори про сплату пайової участі між замовниками та органами місцевого самоврядування до 01.01.2020 не були укладені;
- об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році.
Тож обов`язок замовника будівництва щодо звернення у 2020 році до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва виникає:
- для об`єктів, будівництво яких розпочато у попередні роки, якщо станом на 01.01.2020 вони не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, - протягом 10 робочих днів після 01.01.2020;
- для об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році, - протягом 10 робочих днів після початку такого будівництва.
Тобто, для об`єктів, будівництво яких розпочато раніше (однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію і якщо договори про сплату пайової участі до 01.01.2020 не були укладені) або будівництво яких розпочате у 2020 році, абз. 2 п. 2 розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №132-IX визначено обов`язок (за винятком передбачених підпунктом 2 цього абзацу випадків) щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету пайової участі (коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту) до прийняття такого об`єкта в експлуатацію.
За приписами підпункту 2 пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України №132-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» пайова участь не сплачується у разі будівництва:
- об`єктів будь-якого призначення на замовлення державних органів або органів місцевого самоврядування за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів;
- будівель навчальних закладів, закладів культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення; 
- будинків житлового фонду соціального призначення та доступного житла;
- індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, господарських споруд, розташованих на відповідних земельних ділянках; 
- об`єктів комплексної забудови територій, що здійснюється за результатами інвестиційних конкурсів або аукціонів; 
- об`єктів будівництва за умови спорудження на цій земельній ділянці об`єктів соціальної інфраструктури; 
- об`єктів, що споруджуються замість тих, що пошкоджені або зруйновані внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного або природного характеру; 
- об`єктів, передбачених Державною цільовою програмою підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу, за рахунок коштів інвесторів; 
- об`єктів інженерної, транспортної інфраструктури, об`єктів енергетики, зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу); 
- об`єктів у межах індустріальних парків на замовлення ініціаторів створення індустріальних парків, керуючих компаній індустріальних парків, учасників індустріальних парків; 
- об`єктів, які згідно з державним класифікатором будівель та споруд належать до будівель сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства; - об`єктів, які згідно з державним класифікатором будівель та споруд належать до будівель промислових; 
- об`єктів, які згідно з державним класифікатором будівель та споруд належать до силосів для зерна та складських майданчиків (для зберігання сільськогосподарської продукції).
Тобто, якщо будуються перелічені об`єкти, то замовники таких об`єктів не сплачують кошти для створення і розвитку інфраструктури міста (бо вони вже беруть участь у створенні цієї інфраструктури шляхом фінансування будівництва відповідних об`єктів).
Пунктом 3.59 ДБН Б.2.2-12:2019 (Планування та забудова територій) визначено, що соціальна інфраструктура - комплекс закладів, установ та підприємств обслуговування, які забезпечують соціальні запити населення у сфері охорони здоров`я, виховання й освіти, культури, фізичної культури та спорту, торгівлі, побутового, житлово-комунального обслуговування.
Згідно з отриманим відповідачем 05.02.2021 дозволом №ІУ013210116590 на початок будівельних робіт об`єктом будівництва ІІІ черги визначено житловий комплекс у складі житлових будинків №9, №10, господарської будівлі з вбудованою ТП та дитячого дошкільного закладу (код ДКБС:1263.5 Будівлі дошкільних та позашкільних навчальних закладів) (том 1, а.с. 85-92).
Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 (чинного на день виникнення спірних правовідносин) код ДКБС:1263.5 - «Будівлі дошкільних та позашкільних навчальних закладів».
Як підтверджується матеріалами справи та правильно встановлено судом першої інстанції, за інформацією порталу Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (https://e-construction.gov.ua) відповідачем 14.08.2024 отримано сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів:
- реєстраційний номер в ЄДЕССБ - ІУ123240805914;
- назва об`єкта - «Будівництво житлового комплексу з об`єктами соціально-громадського призначення на вул. Маршала Гречка, 10-б у Подільському районі м. Києва» (ІІІ черга будівництва). Третій пусковий комплекс: Дитячий дошкільний заклад»;
- вид будівництва - нове будівництво.
Відповідно, наявною інформацією з порталу Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва спростовуються висловлені позивачем під час розгляду справи судом першої інстанції припущення про існування будівлі дошкільного навчального закладу до початку будівництва житлового комплексу з об`єктами соціально-громадського призначення на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:91:064:0001 по вулиці Маршала Гречка (Івана Виговського) 10-б у місті Києві.
Із урахуванням наявних у матеріалах справи доказів та інформації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва судом встановлено факт будівництва відповідачем на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:91:064:0001 та введення в експлуатацію як житлового будинку №6 (визначеного позивачем у позовній заяві об`єктом будівництва), так і дитячого дошкільного закладу.
Тобто Товариством з обмеженою відповідальністю «ВК-Інвестбуд» як замовником об`єкта будівництва - житлового комплексу з об`єктами соціально-громадського призначення по вулиці Маршала Гречка 10-б у Подільському районі м. Києва споруджено на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:91:064:0001 у складі об`єкта будівництва (житлового комплексу) й об`єкт соціальної інфраструктури - дитячий дошкільний заклад.
Звуження позивачем при обґрунтуванні своїх вимог об`єкту будівництва на одній земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:91:064:0001 з 12 споруд до одного житлового будинку №6 (4 пусковий комплекс ІІ черги проекту) судом не може бути прийнятим з огляду процесуально-правові приписи частини п`ятої статті 236 Господарського процесуального кодексу України.
Виходячи з установлених обставин та норм пункту 6 частини 4 статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (чинної до 01.01.2020 редакції), підпункту 2 пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №132-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», у даному випадку Товариство з обмеженою відповідальністю «ВК-Інвестбуд» не повинно залучатись до пайової участі у розвитку інфраструктури міста Києва.
При цьому обов`язок звернення до Департаменту, передбачений підпунктом 3 абзацу другого пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №132-IX, має процедурний характер та не створює самостійного матеріально-правового обов`язку зі сплати пайової участі у випадках, коли такий обов`язок відсутній у силу закону. Неподання відповідачем відповідної заяви, на що посилається позивач в апеляційній скарзі, не усуває передбачене законом звільнення від пайової участі та не може створювати новий грошовий обов`язок, який законом не встановлений.
Щодо посилань позивача на норми Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників у розвитку інфраструктури міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 15.11.2016 №411/1415 з урахуванням змін, внесених рішенням Київської міської ради №460/8033 від 19.12.2019, суд зазначає таке.
Згідно зі статтею 144 Конституції України, підпунктом 5 пункту «а» статті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», частиною 1 статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» законодавець визначив, що порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування, і наділив орган місцевого самоврядування дискреційними повноваженнями стосовно порядку залучення до сплати пайової участі.
Отже, саме органи місцевого самоврядування встановлюють порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту відповідно до вимог названого Закону.
15.11.2016 Київська міська рада прийняла рішення №411/1415 (набрало чинності з 01.01.2017), яким затвердила Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників у розвитку інфраструктури міста Києва (далі, Порядок).
Згідно з Порядком замовник, який здійснює або має намір здійснити нове будівництво або реконструкцію об`єктів (у разі збільшення загальної площі об`єкта), зобов`язаний до прийняття об`єкта в експлуатацію взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Києва, крім випадків, передбачених законодавством та цим Порядком. Залучення замовників до пайової участі відбувається на підставі договору про пайову участь замовника у створенні і розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва, укладеного між виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) в особі Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та замовником. Кошти пайової участі сплачуються замовником в повному обсязі до прийняття об`єкта будівництва/реконструкції в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором про пайову участь. Прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію без сплати пайової участі в повному обсязі не звільняє замовника від обов`язку її сплати (пункти 4.1., 4.3. Порядку).
Разом із тим, відповідно до пункту 4.2. Порядку до пайової участі у розвитку інфраструктури не залучалися замовники, зокрема, у разі нового будівництва та/або реконструкції на території міста Києва: будівель навчальних закладів, закладів культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення (абз. 2).
19.12.2019 Київська міська рада прийняла рішення №460/8033 (набрало чинності з 01.01.2020) про внесення змін до Порядку.
Так, відповідно до пункту 4.1. Порядку в новій редакції замовник, який здійснює або має намір здійснити нове будівництво або реконструкцію об`єктів (у разі збільшення загальної площі об`єкта), зобов`язаний до прийняття об`єкту в експлуатацію взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Києва, крім випадків, передбачених законодавством та цим Порядком. Замовник зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва/реконструкції об`єкта звернутися до Департаменту із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва/реконструкції. Департамент протягом 15 робочих днів з дня отримання документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва.
Пайова участь сплачується замовником виключно грошовими коштами в повному обсязі до прийняття об`єкта будівництва/реконструкції в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором про пайову участь. Прийняття об`єкта в експлуатацію без сплати пайової участі в повному обсязі не звільняє замовника від обов`язку її сплати (пункт 4.3. Порядку в новій редакції).
У пункті 4.2. Порядку в новій редакції конкретизовано, що до пайової участі у розвитку інфраструктури не залучаються замовники, зокрема, у разі нового будівництва та/або реконструкції на території міста Києва: об`єктів будівництва, за умови спорудження на цій земельній ділянці об`єктів соціальної інфраструктури (дошкільні навчальні заклади, загальноосвітні навчальні заклади) в разі, якщо спорудження таких об`єктів соціальної інфраструктури здійснюється відповідно до цільового призначення земельної ділянки, після передачі останніх до комунальної власності територіальної громади міста Києва, при цьому вартість будівництва об`єктів соціальної інфраструктури повинна дорівнювати або перевищувати розмір пайової участі за об`єктом (абз. 4).
Частиною 2 статті 265 Кодексу адміністративного судочинства України унормовано, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.10.2024 у справі №320/44099/23, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 14.05.2025, визнано протиправними та нечинними рішення Київської міської ради від 19.12.2019 №460/8033 «Про внесення змін до Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників у розвитку інфраструктури міста Києва» та рішення Київської міської ради від 26.03.2020 №908/9078 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 19 грудня 2019 року №460/8033 «Про внесення змін до Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників у розвитку інфраструктури міста Києва».
Отже, рішення Київської міської ради від 19.12.2019 №460/8033 «Про внесення змін до Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників у розвитку інфраструктури міста Києва» та рішення Київської міської ради від 26.03.2020 №908/9078 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 19 грудня 2019 року №460/8033 «Про внесення змін до Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників у розвитку інфраструктури міста Києва», втратили свою чинність 17.10.2024 (дата ухвалення постанови Шостого апеляційного адміністративного суду), тобто були чинними на момент виникнення спірних правовідносин.
Втім, за правовими висновками, наведеними у пункті 4.5. постанови Верховного Суду від 09.07.2020 у справі №910/9641/19, виходячи з системного тлумачення частини першої статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», частини першої статті 144 Конституції України, підпункту 5 пункту а частини першої статті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування встановлюють порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту відповідно до вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Отже, такий порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту має відповідати Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а орган місцевого самоврядування лише деталізує його у своєму акті, норми якого не можуть суперечити імперативним приписам Закону, зокрема припису абзацу 6 частини четвертої статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». При цьому Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» не встановлює умовою для незалучення замовника до пайової участі передачу споруджених об`єктів соціальної інфраструктури до комунальної власності територіальної громади міста Києва та не вимагає, щоб вартість будівництва об`єктів соціальної інфраструктури дорівнювала або перевищувала розмір пайової участі за об`єктом.
Аналогічних висновків дотримується Верховний Суд і в постанові від 13.11.2025 у справі №910/7466/24. 
Таким чином, до правовідносин сторін, які призвели до виникнення спору, Господарський суд міста Києва обґрунтовано застосував правове регулювання статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (чинної до 01.01.2020 редакції) без урахування доводів позивача, що обґрунтовуються правилами поведінки, встановленими актом органу місцевого самоврядування (Порядком).
Суд апеляційної інстанції наголошує, що ні положення частини 4 статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (чинної на момент виникнення спірних правовідносин), ні п. 2 розд. ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» не передбачають таких умов для незалучення замовника до пайової участі як передача споруджених об`єктів соціальної інфраструктури до комунальної власності територіальної громади міста Києва та не вимагають, щоб вартість будівництва об`єктів соціальної інфраструктури дорівнювала або перевищувала розмір пайової участі за об`єктом.
Крім того, як доцільно зазначає відповідач, позивач в апеляційній скарзі, наголошуючи на помилковості висновків суду про незастосування до регулювання спірних правовідносин Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі, затвердженого рішенням Київської міської ради №411/1415 від 15.11.2016, намагається поставити під сумнів правомірність висновків суду у справі №320/44099/23. Так, судами адміністративної юрисдикції у межах справи №320/44099/23 відмовлено у визнанні протиправними та нечинними рішень Київської міської ради №411/415 від 15.11.2016 та №1370/5434 від 13.09.2018, оскільки затверджені такими рішеннями редакції Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників у розвитку інфраструктури міста Києва втратили чинність з набранням чинності рішенням Київської міської ради №460/8033 від 19.12.2019. Господарський суд у межах даної справи не здійснює переоцінку висновків суду адміністративної юрисдикції, в тому числі мотивів таких висновків, адже це буде суперечити принципу правової певності й обов`язковості судового рішення, що набрало законної сили.
Стосовно посилань скаржника в апеляційній скарзі на постанови Верховного Суду від 14.12.2021 у справі №910/19088/20, від 13.12.2022 у справі №910/21307/21, від 16.07.2024 у справі №640/19447/20, то суд зазначає таке.
Відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 визначила критерії подібності правовідносин у розумінні норм процесуального законодавства.
Здійснена Великою Палатою Верховного Суду конкретизація подібності правовідносин полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. 
Судом установлено, що в постановах Верховного Суду у справах №910/19088/20 та №910/21307/21, на які посилається Департамент, питання щодо звільнення замовника будівництва від пайової участі у зв`язку з наявністю об`єктів соціальної інфраструктури на одній земельній ділянці з об`єктом будівництва (пункту 6 частини 4 статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності») не розглядалося та не досліджувалося, а тому наведені в них висновки щодо застосування Порядку не є релевантними до спірних правовідносин.
В адміністративній справі №640/19447/20, на яку посилається позивач, оскаржувалися виключно окремі пункти та розділи Порядку, а саме: пункт 3.4, пункт 4.1, пункт 4.3, розділ V, пункт 6.1, пункт 6.5, пункт 6.7, пункт 7-1, розділ VIII. Натомість питання щодо звільнення від сплати пайової участі у разі знаходження об`єкта соціальної інфраструктури на одній земельній ділянці з об`єктом будівництва регулюється саме пунктом 4.2. Порядку, який у справі №640/19447/20 судами не досліджувався та не аналізувався.
Щодо справи №910/12059/24, на яку посилається апелянт, то в ній Верховний Суд розглядав лист Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.07.2011 №23-11/6294/0/6-11 «Про пайову участь забудовників у створенні та розвитку інфраструктури населених пунктів» (лист Мінрегіонбуду) виключно в контексті Державного класифікатора будівель і споруд (ДК 018-2000) - тобто для визначення приналежності конкретного об`єкта до категорії будівель навчальних закладів на підставі пункту 2 частини четвертої статті 40 Закону. Питання умов звільнення від сплати пайової участі у разі знаходження об`єкта соціальної інфраструктури на одній земельній ділянці з об`єктом будівництва (що є предметом даної справи та регулюється пунктом 6 частини четвертої статті 40 Закону) у справі №910/12059/24 також не досліджувалося.
Більш того, лист Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.07.2011 №23-11/6294/0/6-11 не є нормативно-правовим актом та не може встановлювати додаткові умови застосування пункту 6 частини 4 статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Законодавець сформулював єдину кваліфікаційну ознаку для звільнення від пайової участі - факт спорудження на відповідній земельній ділянці об`єкта соціальної інфраструктури. Жодних додаткових критеріїв щодо необхідності підтвердження планового забезпечення території, відповідності генеральному плану, плану зонування або детальному плану території зазначена норма не містить.
Виходячи із наведеного у сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про відсутність у позивача права вимагати від відповідача та обов`язку останнього сплачувати пайовий внесок у розвиток інфраструктури міста Києва.
Висловлені під час розгляду справи судом першої інстанції доводи сторін в частині правомірності нарахування заявленої позивачем суми пайового внеску, судом не розглядаються, оскільки це питання не має істотного значення для вирішення спору після встановлення судом відсутності у відповідача відповідного юридичного обов`язку сплачувати відповідний внесок.
З огляду на вказане суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача 13 335 265,42 грн пайового внеску та у задоволенні як похідних позовних вимог про стягнення 2 627 047,29 грн інфляційних втрат та 736 613,95 грн 3% річних.
Решта викладених в апеляційній скарзі аргументів не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони зводяться виключно до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції надав належну оцінку, та не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги відповідача.
При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 лютого 2010 року, пункт 58).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.
Доводи апеляційної скарги Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову. 
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.
Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.
Судовий збір за подання зазначеної апеляційної скарги згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на скаржника.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2026 у справі №910/14902/25 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2026 у справі №910/14902/25 залишити без змін.
Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).
Матеріали справи №910/14902/25 повернути до місцевого господарського суду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 29.06.2026 після виходу членів колегії суддів з відпусток.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська 

Судді А.О. Мальченко

А.І. Тищенко