Справа № 135/884/26
Провадження № 2/135/619/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
іменем України

29.06.2026  м. Ладижин 
Ладижинський міський суд Вінницької області у складі:
головуючого судді Волошиної Т.В.,
за участі секретаря судових засідань Глушко І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Ладижин в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням сторін) цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
І. Стислий виклад позиції позивача та відсутність заперечень відповідачки
ТОВ «Селфі Кредит» звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2490796 від 08 серпня 2025 року у розмірі 156 500 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08 серпня 2025 року між ТОВ «Селфі Кредит» та  ОСОБА_1  в електронній формі було укладено договір кредиту № 2490796, підписаний електронним підписом позичальника, за умовами якого кредитодавець на засадах платності, строковості та зворотності перерахував грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 40 000 грн.
ОСОБА_1  свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, у результаті чого утворилася заборгованість у загальній сумі 156 500 грн, яка складається із заборгованості за: тілом кредиту — 40 000 грн; процентами — 104 800 грн; неустойкою (штрафом) – 11 700 грн.
Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у зазначеному розмірі, а також судові витрати, що становлять 2 662 грн 40 коп. судового збору.
Відповідач  ОСОБА_1  відзиву на позовну заяву до суду не подав, заперечень проти позову та доказів погашення заборгованості не надав.
ІІ. Процесуальні дії у справі
02 червня 2026 року суд ухвалою прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі та постановив здійснювати її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу було запропоновано подати відзив на позовну заяву у встановлений судом строк.
Представник позивача Малиш Т.О. у позовній заяві просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Ухвала про відкриття провадження у справі разом із копією позовної заяви та доданими до неї матеріалами була надіслана відповідачу  ОСОБА_1  рекомендованим листом із повідомленням про вручення на адресу його зареєстрованого місця проживання, зазначену в позовній заяві та підтверджену матеріалами справи. 
Поштове відправлення повернулося до суду з відміткою оператора поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою». Інших відомостей про зміну місця проживання чи перебування відповідача, а також про наявність іншої поштової або офіційної електронної адреси матеріали справи не містять; повідомлень від відповідача з цього приводу до суду не надходило.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 зазначив, що направлення судової кореспонденції рекомендованим листом на зареєстровану адресу особи є достатнім для визнання такого повідомлення належним, оскільки подальше отримання або неотримання листа адресатом перебуває поза межами контролю суду. Аналогічний підхід висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (провадження № 11-268заі18), наголосивши, що належне повідомлення має місце у разі надсилання судового документа на дійсну (реальну) адресу особи. Крім того, у постанові від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 Верховний Суд дійшов висновку, що поштові відправлення, повернуті з позначкою «закінчення терміну зберігання» чи подібним формулюванням, вважаються належно врученими за умови їх надсилання на адресу реєстрації фізичної особи.
Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання чи перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. 
Згідно з частиною першою статті 131 ЦПК України учасники справи зобов`язані інформувати суд про зміну свого місця проживання (перебування, місцезнаходження), а за відсутності такої заяви судові документи надсилаються на останню відому суду адресу і вважаються доставленими, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає чи не перебуває. 
За таких обставин суд доходить висновку, що шляхом направлення кореспонденції на зареєстровану адресу відповідача та отримання поштового повідомлення з відміткою «адресат відсутній» суд вчинив усі необхідні та достатні дії для належного повідомлення  ОСОБА_1  про відкриття провадження у справі та про її розгляд, що відповідає вимогам статей 128–131, 274, 280 ЦПК України та узгоджується з наведеними правовими висновками Верховного Суду.
ІІІ. Підстави для ухвалення заочного рішення
Частина перша статті 280 ЦПК України передбачає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасної наявності таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 
Із матеріалів справи вбачається, що відповідач  ОСОБА_1  був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явився, заяв про відкладення розгляду чи повідомлень про поважні причини неявки не подавав, відзиву на позовну заяву та будь-яких письмових пояснень по суті спору не подав, доказів сплати заборгованості не надав.
Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасник судового процесу не з`явився в судове засідання без поважних причин. Представник позивача у позовній заяві просила розглянути справу за її відсутності та прямо не заперечувала проти ухвалення заочного рішення, чим виконано умову пункту 4 частини першої статті 280 ЦПК України щодо згоди позивача на заочний розгляд. 
За сукупності наведених обставин суд констатує наявність усіх передбачених частиною першою статті 280 ЦПК України умов для ухвалення заочного рішення: відповідача належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання, він у засідання не з`явився без поважних причин, відзив на позовну заяву не подав, позивач не заперечує проти заочного вирішення спору. У зв`язку з цим справа підлягає розгляду в заочному порядку за правилами статей 280, 281 ЦПК України на підставі наявних у матеріалах доказів. 
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин
08 серпня 2025 року між ТОВ «Селфі Кредит» (товариство) та  ОСОБА_1  (споживач) в електронній формі через особистий кабінет позичальника, доступний на вебсайті та/або відповідному мобільному застосунку «Selfie Credit» чи іншому засобі інформаційно-комунікаційної системи ТОВ «Селфі Кредит», укладено договір про надання споживчого кредиту № 2490796 (а. с.34-40).
Кредитний договір підписано у порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію», шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що підтверджується даними інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Селфі Кредит» про ідентифікацію та верифікацію позичальника під час оформлення договору (а. с. 33) та LOG-файлом укладення електронного договору ( а. с. 46).
Графік платежів (а. с. 40), інформаційне повідомлення від споживача фінансових послуг (а. с. 40), а також паспорт споживчого кредиту (а. с. 44 – 45), паперові копії яких долучені до матеріалів справи, підписані позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором. З цих документів убачається, що до складу загальних витрат за кредитом включено проценти за користування кредитом, визначено орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача, порядок і строки погашення кредиту, розмір та строки внесення платежів, а також наслідки невиконання чи неналежного виконання зобов`язань. Підписавши зазначені документи, відповідач підтвердив ознайомлення з умовами кредитування та погодився з ними. 
Відповідно до умов кредитного договору ТОВ «Селфі Кредит» зобов`язалося надати відповідачу кредит у розмірі 40 000 грн строком на 360 дні, починаючи з дати надання кредиту - 08.08.2025 або 09.08.2025, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до графіку платежів; кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу № НОМЕР_1 (пп. 1.1, 1.2, 1.3, 2.1, 2.2).
Умовами кредитного договору визначено такий фінансовий механізм кредитування: стандартна процентна ставка – 1,00 % в день; знижена процентна ставка – 0,80 % в день; у випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити штраф: у розмірі 250 грн на 3-й день такого невиконання та/або неналежного виконання; у розмірі 50 грн починаючи з 4-го дня за кожен день невиконання та/або неналежного виконання (пп. 1.5, 6.4).
ТОВ «Пейтек Україна» надає ТОВ «Селфі Кредит» посередницькі послуги з перерахування коштів без відкриття рахунку відповідно до умов договору № 01042024-2 від 01.04.2024 (а. с. 10 – 19).
08.08.2025 о 21:24:11 кошти в сумі 40 000 грн перераховано на електронний платіжний засіб № НОМЕР_2 , банк-еквайр - ПУМБ, призначення платежу: виконання фінансових зобов`язань відповідно до укладеного договору № 2490796 від 08 серпня 2025 року, що підтверджується інформацією, яка надана ТОВ «Пейтек» за вих. № 20260421-45 від 21.04.2026 (а. с. 42).
Відповідач прийнятих на себе зобов`язань за кредитним договором не виконував в повній мірі. Це підтверджується розрахунком за кредитним договором № 2490796 від 08 серпня 2025 року (а. с. 47 – 50), згідно з яким непогашена заборгованість відповідача перед кредитором становить 156 500 грн, що складається з заборгованості за: за тілом кредиту – 40 000 грн; за процентами – 104 800 грн; за неустойкою (штрафом) – 11 700 грн.
Між сторонами виник спір щодо наявності та розміру заборгованості за кредитним договором. На час розгляду справи відповідач не надав суду доказів повного погашення вказаної заборгованості чи спростування розрахунку заборгованості, наданого позивачем.
V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування
5.1. Укладення електронного договору про споживчий кредит
Загальні вимоги до чинності правочину встановлені статтею 203 ЦК України, згідно з якою зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства та його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин вчиняється у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин презюмується правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. 
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції та встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем. Відповідно до пункту 8 частини першої статті 3 цього Закону електронний договір — це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення їхніх цивільних прав і обов`язків і оформлена в електронній формі; такий договір укладається і виконується у порядку, передбаченому, зокрема, Цивільним кодексом України. 
Частина третя статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що електронний договір укладається шляхом направлення пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) іншою стороною; такий договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила оферту, відповіді про прийняття цієї пропозиції у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до цієї норми відповідь про акцепт, зокрема, може надаватися шляхом заповнення електронної форми з накладенням електронного підпису у порядку, визначеному статтею 12 вказаного Закону, або шляхом вчинення дій, які в інформаційній системі прямо визначені як прийняття пропозиції. 
За пунктами 12, 13 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор — це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, і яка використовується як електронний підпис одноразовим ідентифікатором — дані в електронній формі, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні. Згідно зі статтею 12 цього Закону електронний правочин вважається підписаним, зокрема, у разі використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-комунікаційних систем за згодою сторін, вважається укладеним у письмовій формі.
Суд установив, що 08 серпня 2025 року відповідач в особистому кабінеті на офіційному вебсайті ТОВ «Селфі Кредит» подав електронну заявку на отримання кредиту, після чого до вказаного особистого кабінету відповідача кредитодавець надіслав одноразовий ідентифікатор (цифровий код). Введення відповідачем цього одноразового коду в інформаційній системі позивача слугувало підтвердженням його акцепту пропозиції укласти кредитний договір № 2490796 від 08 серпня 2025 року в електронній формі. Зміст укладеного договору (графік платежів, паспорт споживчого кредиту) відображені у файлах особистого кабінету та роздруковані в матеріалах справи. 
Із зазначених документів убачається, що до моменту укладення кредитного договору відповідачу було надано інформацію, передбачену статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування», зокрема дані про реальну річну процентну ставку, орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача, графік платежів, розмір і строки внесення обов`язкових платежів, а також наслідки невиконання зобов`язань. Підписавши зазначені документи електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відповідач підтвердив, що був обізнаний з основними умовами кредитування та погодився з ними.
Правові висновки щодо допустимості укладення цивільно-правових договорів у сфері споживчого кредитування в електронній формі з використанням одноразових ідентифікаторів неодноразово висловлювалися у практиці Верховного Суду. Так, у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 вказано, що підписання договору одноразовим паролем-ідентифікатором є належним способом волевиявлення сторони, а договір, укладений за правилами Закону України «Про електронну комерцію», за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Аналогічні підходи викладено у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19. 
З урахуванням наведеного, а також того, що будь-яких позовних вимог про визнання кредитного договору недійсним чи нікчемним у цій справі не заявлено, підстав вважати, що презумпція правомірності правочину, встановлена статтею 204 ЦК України, спростована, суд не вбачає. Отже, кредитний договір № 2490796 від 08 серпня 2025 року є належним чином укладеним в електронній формі, відповідає вимогам закону щодо форми правочину і є обов`язковими для виконання сторонами. На підтвердження факту надання кредиту матеріали справи містять документ, за яким відповідачу були перераховані кредитні кошти (загальна сума 40?000 грн) на вказаний ним банківський рахунок. Переказ коштів здійснювався через сертифіковані платіжні системи з дотриманням вимог безпеки (стандарт PCI DSS), що гарантує належне зарахування суми на рахунок позичальника. Отже, відповідач отримав за цим договором грошові кошти в обумовленому розмірі, у зв`язку з чим зобов`язаний повернути їх та сплатити передбачені договором платежі у встановлені строки.
5.2. Розрахунок заборгованості та доказування її розміру
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати позичальникові грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник — повернути кредит та сплатити проценти. За пунктами 1, 2 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, а також інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи, і докази на їх підтвердження.
Звертаючись до суду, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 2490796 від 08 серпня 2025 року в розмірі 156 500 грн, яка, за поданим розрахунком, складається із заборгованості за тілом кредиту — 40 000 грн, за процентами — 104 800 грн та за неустойкою (штрафом) — 11 700 грн. Подані позивачем договір та розрахунок заборгованості свідчать, що відповідачу надано кредит у сумі 40 000 грн строком на 360 днів (з 08.08.2025 по 03.08.2026). Матеріали справи підтверджують, що відповідач фактично отримав та використав кредитні кошти у сумі 40 000 грн. 

Оцінивши поданий розрахунок заборгованості, суд доходить висновку, що він є зрозумілим, узгоджується з умовами кредитного договору та відображає структуру заборгованості. Відповідач не надав суду власного розрахунку заборгованості або інших належних і допустимих доказів, які б спростовували наведені позивачем дані чи свідчили про повне або часткове погашення спірної суми понад зазначене в розрахунку. 
За цих обставин суд вважає доведеними обсяг заборгованості за основним боргом та процентами за кредитним договором; питання правомірності стягнення заборгованості за неустойкою (штрафом), оцінюється окремо з огляду на приписи пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. 
5.3. Щодо вимоги про стягнення неустойки (штрафу)
Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за неустойкою (штрафом) у розмірі 11 700 грн.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
За ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
За допомогою неустойки (штрафу, пені) допускається забезпечувати виконання значної кількості зобов`язань. Зокрема, неустойка може забезпечувати виконання: договірних зобов`язань, що традиційно для цивільного обороту, оскільки в більшості випадків, саме в договорі його сторони встановлюють неустойку (штраф або пеню). Причому, це може відбуватися як під час укладення договору для забезпечення виконання зобов`язання, так і після, але до виконання тих зобов`язань, які виникли на його підставі.
Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина друга статті 551 ЦК України).
Пунктом 6.4 кредитного договору № 2490796 від 08 серпня 2025 року сторони погодили, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити штраф: у розмірі 250 грн на 3-й день такого невиконання та/або неналежного виконання; у розмірі 50 грн починаючи з 4-го дня за кожен день невиконання та/або неналежного виконання. Отже, на рівні договору передбачено застосування неустойки (штрафу) як заходу відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання. 
Водночас пункт 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України встановлює, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплачувати на користь кредитодавця неустойку (штраф, пеню) за таке прострочення; неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем. 
У постанові Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі № 910/8349/22 зроблено висновок, що дія пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України поширюється на зобов`язання, які виникають, зокрема, з договорів позики та кредитних договорів, у тому числі договорів про споживчий кредит. Верховний Суд зазначив, що законодавець запровадив спеціальні наслідки прострочення виконання грошових зобов`язань у період дії воєнного стану, які полягають у звільненні позичальника від відповідальності за частиною другою статті 625 ЦК України та від обов`язку сплачувати неустойку, а також у списанні нарахованими з 24 лютого 2022 року сум неустойки та інших аналогічних платежів. Аналогічну правову позицію висловлено у постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі № 183/7850/22. 
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на території України з 24 лютого 2022 року запроваджено воєнний стан, строк дії якого надалі неодноразово продовжувався і який діє на момент розгляду справи. Кредитні правовідносини між сторонами у справі виникли вже в умовах дії воєнного стану, а неустойка (штраф) у розмірі 11 700 грн, заявлена до стягнення, нарахована за прострочення виконання грошового зобов`язання в цей період.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, який виключає можливість стягнення з позичальника неустойки (штрафу) за прострочення виконання грошового зобов`язання, починаючи з 24 лютого 2022 року, а отже нараховані суми вказаної неустойки (штрафу) підлягають списанню кредитодавцем. За таких обставин вимога позивача про стягнення з відповідача неустойки (штрафу) у розмірі 11 700 грн не підлягає задоволенню. 
Висновки
З урахуванням наведеного та встановленого судом невиконання відповідачем  ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором № 2490796 від 08 серпня 2025 року позовні вимоги ТОВ «Селфі Кредит» про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню. Підлягає стягненню заборгованість у розмірі 144 800 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту — 40 000 грн та за процентами — 104 800 грн. У решті позовних вимог, а саме в частині стягнення заборгованості за неустойкою (штрафом) у розмірі 11 700 грн, з підстав, викладених у мотивувальній частині рішення, слід відмовити.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами
Судом встановлено, що при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у сумі 2?662 грн 40 коп., що підтверджується платіжним документом від 14.05.2026 (а.с. 54).
Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням того, що позов задоволено частково – у розмірі 144 800 грн із заявлених 156 500 грн, що становить 92,52% від суми позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2 463 грн 25 коп., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Решту судового збору в сумі 199 грн 15 коп. слід залишити за позивачем.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 1-23, 76-81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 274-279, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» заборгованість за кредитним договором № 2490796 від 08 серпня 2025 року у розмірі 144 800 (сто сорок чотири тисячі вісімсот) грн 00 коп. 
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» 2 463 (дві тисячі чотириста шістдесят три) грн 25 коп. судового збору.
У задоволенні іншої частини позову відмовити.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.
Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. 
Ім`я (найменування) сторін:
- позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит», місце знаходження: вул. Андріївський узвіз, буд. 1/А, м. Київ, 04070, ЄДРПОУ 43979069;
- відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання:  АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Заочне рішення складено та підписано суддею 29.06.2026.
Суддя