Справа № 134/430/26
2/134/422/2026

Р І Ш Е Н Н Я 
Іменем України

16 червня 2026 року      селище Крижопіль 

Крижопільський районний суд Вінницької області
в складі: головуючої судді Швець Л.В., 
при секретарі судового засідання Томашенко О.М.,
за участю: представника відповідача – адвоката Зянько Н.Г., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін в приміщенні суду селища Крижопіль цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 491025228 від 18.05.2020 року в розмірі 26106,50 грн, судових витрат: в розмірі 3 328,00 грн судового збору та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9 200,00 грн.
В обґрунтування позову зазначає, що 18.05.2020 року ОСОБА_1 уклала з АТ «Альфа-Банк» Договір про надання кредиту № 491025228 відповідно до умов якого, АТ «Альфа-Банк» надав позичальнику кредит у сумі 18265,21 грн, строком на 24 місяці на споживчі потреби з відсотковою ставкою 39,90%. АТ «Альфа-Банк» виконало умови Кредитного договору та перерахувало на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 18265,21 грн.
В подальшому, 20.09.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено Договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором № 491025228 від 18.05.2020 року.
Згідно з розрахунком заборгованості за ОСОБА_1 станом на 20.09.2021 року обліковується заборгованість в розмірі 26106,50 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 за Кредитним договором № 491025228 від 18.05.2020 року, судові витрати: судовий збір в розмірі 3 328,00 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9 200,00 грн.
Ухвалою суду від 25 березня 2026 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою суду від 23 квітня 2026 року розгляд справи було відкладено за заявою відповідача. 
20 травня 2026 року представником відповідача подано до суду через систему «Електронний суд» відзив на позовну заяву, який обґрунтувала наступним. Відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» визнає частково, зокрема зазначає, що кредитний договір № 491025228 з АТ «Альфа-Банк» укладала та отримала вказані кошти, при цьому сторони погодили суму кредиту 18265,21 грн та строк кредиту 24 місяці. Відповідно до Додатку № 1 до Угоди про надання кредиту № 491025228 сторони погодили Графік платежів, де загальний щомісячний платіж визначено в сумі 1116 грн 61 коп. в кількості 25 платежів. Відповідач зазначає, що в порушення вимог закону, його не було повідомлено про укладення договору факторингу, до того ж матеріалах справи також відсутні докази такого повідомлення. Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним. Крім того, до позовної заяви долучено розрахунок заборгованості за кредитним договором № 491025228 від 18.05.2020 року станом на 20.09.2021 рік. Проте, у розрахунку боргу не вказано процентну ставку. Відповідно, це позбавляє можливості перевірити правильність нарахування заборгованості. До того ж даний розрахунок надано ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» (а не первинним кредитором) станом на 20.09.2021 року, тобто у день укладення договору факторингу № 3 від 20.09.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс». З огляду на викладене, у стягненні нарахованих відсотків слід відмовити у зв`язку із недоведеністю. Враховуючи те, що дана справа є не складною, розглядається в порядку спрощеного порядку, обсягу виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, з урахуванням принципу розумності та справедливості, вважаю заявлені позивачем витрати на правничу допомогу є не співмірними зі складністю справи та обсягом вищезазначених наданих адвокатом послуг, що є підставою для визначення витрат на правничу допомогу в значно меншому розмірі - 2000,00 гривень. Оскільки відповідачем ОСОБА_1 позов визнається частково понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог.
Ухвалою суду від 21 травня 2026 року (протокольна ухвала суду) було витребувано у позивача розрахунок заборгованості за договором про надання кредиту).
02 червня 2026 року позивачем надіслана відповідь на відзив, в якому останній зазначив, що виписка з особового рахунку клієнта є підтвердженням виконання за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. В силу ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» виписка є первинним документом, який підтверджує розмір та наявність заборгованості. Подані позивачем виписки по рахунку є доказами видачі кредиту на виконання своїх зобов`язань АТ «Альфа-Банк». Наслідки не повідомлення боржника про заміну кредитора чітко вказані у ч. 2 ст. 516 ЦК України, а саме якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. В поясненнях щодо розміру заборгованості за кредитом, які надіслані позивачем до суду 09.06.2026 року, останній зазначає, що відповідач провів часткове погашення заборгованості перед ТОФ «ФК «Еліт Фінанс» у листопаді 2021 року на загальну суму 500,00 грн, тобто після переуступлення прав вимоги до Позивача, а наданий до суду Розрахунок заборгованості був отриманий ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» від первісного кредитора в день укладення договору факторингу, тому дана сума оплати не була вказана у Розрахунку заборгованості. Тому позивач просить стягнути саме решту боргу у розмірі 26106,50 гривень.
Позивач в судове засідання свого представника не направив, в заявах, які подані до суду 01.04.2026 року та 28.04.2026 року позивач просив розгляд справи проводити у відсутність його представника.
Представник відповідача в судовому засіданні підтримала позицію, яка викладена у відзиві на позов.
Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, внаслідок чого правонаступник банку позивається про його відновлення шляхом стягнення з позичальника заборгованості.
Судом встановлено, що 18.05.2020 року ОСОБА_1 уклала з АТ «Альфа-Банк» шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) Договір про надання кредиту № 491025228, відповідно до умов якого АТ «Альфа-Банк» надав їй кредит у сумі 18265,21 грн, строком на 24 місяці на споживчі потреби з відсотковою ставкою 39,90%.
18.05.2020 року ОСОБА_1 підписала Паспорт споживчого кредиту, в якому містяться умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.
АТ «Альфа-Банк» виконало умови Кредитного договору та перерахувало на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 18265,21 грн, що підтверджується випискою по особовому рахунку, яка надана АТ «Сенс Банк», з якої вбачається, що 19.05.2020 року ОСОБА_1 отримала суму 18265,21 грн, призначення платежу – надання кредиту за кредитним договором № 491025228 від 18.05.2020 року.
Згідно з умовами Кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбач Договором.
Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором.
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 1048 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики банк має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом.
Щодо переходу до нового кредитора ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» прав первісного кредитора у кредитних зобов`язаннях, суд зазначає наступне.
Частинами 1 та 2 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1ст. 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника.
Відповідно до ст. ст. 1080, 1084 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги.
Згідно з ст. 514, ч.1 ст. 516 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Судом встановлено, що 20.09.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено Договір факторингу № 3, на підставі якого відбулося відступлення права вимоги, внаслідок чого ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за Кредитним договором, укладеним з відповідачем, що підтверджується: самим Договором Факторингу № 3 від 20.09.2021 року; Актом приймання-передачі від 20.09.2021 року Реєстру Боржників від 20 вересня 2021 року до Договору Факторингу № 3 від 20.09.2021 року; платіжним дорученням № 559 від 20.09.2021 року про оплату за право вимоги згідно договору факторингу № 3 від 20.09.2021 року (що відповідно до п. 2.3 Договору факторингу є моментом набуття прав вимоги).
Вищезазначені докази, надані позивачем в підтвердження переходу прав вимоги від первісного кредитора до нього, суд визнає достатніми та обґрунтованими, та приходить до висновку, що позивач правомірно набув права вимоги до ОСОБА_1 щодо виконання зобов`язання за Договором № 491025228 від 18 травня 2020 року.
Згідно з розрахунком заборгованості за ОСОБА_1 обліковується заборгованість за кредитним договором № 491025228 від 18.05.2020 року станом на 20.09.2021 року в загальному розмірі 26606,50 грн. Однак, як вбачається із додаткових пояснень, які надані позивачем на виконання ухвали суду від 21 травня 2026 року щодо розміру заборгованості, ОСОБА_1 сплатила 500,00 гривень заборгованості за кредитним договором ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» у листопад 2021 року, тобто уже після переуступлення вимог, а розрахунок заборгованості був здійсненний первинним кредитором 20.09.2021 року, тому оплата не була включена в суму заборгованості. Таким чином, загальна сума заборгованості за зазначеним кредитом становить 26106,50 гривень (26606,50-500).
Твердження сторони відповідача про те, що відповідача не було повідомлено про укладання договору факторингу, тому остання має право не виконувати свого обов`язку новому кредитору, спростовується тим, що стороною відповідача не надано доказів того, що відповідачка погашала заборгованість первісному кредитору (у разі надання таких доказів, судом було би враховані та визнано виконання належним).
Разом з цим, твердження сторони відповідача про те, що у розрахунку заборгованості не вказано процентну ставку, спростовується самим розрахунком заборгованості, який наданий первісним кредитором, в якому в графі «Відсоткова ставка за користуванням кредитом» вказано – «з 18.05.2020 39,90», а твердження по те, що розрахунок заборгованості здійснений первісним кредитором, а не новим кредитор не впливає на факт невиконання відповідачкою своїх зобов`язань по зазначеному кредитному договору. Крім того, в додаткових поясненнях, які надані позивачем на вимогу суду, зазначено, що ним не робився розрахунок заборгованості, а до позовної заяви долучений розрахунок заборгованості, який він отримав від первісного кредитора під час укладання договору факторингу та зазначив, що відповідачкою було сплачена часткова заборгованість в розмірі 500,00 гривень, що ним була врахована при зазначені суми заборгованості в позовній заяві.
В свою чергу, стороною відповідача не було спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості та не надано власного розрахунку на спростування доводів і розрахунку позивача або об`єктивних доказів про погашення заборгованості та/або її відсутності.
На підтвердження своїх вимог, позивач надав виписку по особовому рахунку ОСОБА_1 , з якої вбачається, що вона отримала кредитні кошти та активно ними користувалася, знімаючи грошові кошти та частково погашаючи заборгованість.
Враховуючи положення п.п. 3,6 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», статті 41 Закону України «Про Національний банк Україні», ч.ч. 1, 2 статті 68 Закону України «Про банки та банківську діяльність», п.п. 2.1.1, п. 5.1., п. 5.4., п. 5.6., Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 566 (зі змінами та доповненнями), виписка з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщує записи про операції, здійсненні протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.
Отже, наявна в матеріалах справи виписка по рахунку відповідача є належним та допустимим доказом отримання та користування останньою кредитними коштами, у ній зазначені всі операції з часу отримання кредитних коштів, зокрема зняття грошових коштів, погашення заборгованості.
Крім того, відповідачем не надано суду першої інстанції і не представлено суду належних і допустимих доказів того, що відповідні кредитні кошти не були зараховані на її картковий рахунок, вказаний у договорі або доказів того, що вказаний картковий рахунок їй не належить.
Отже, з досліджених судом доказів доведено укладення кредитного договору між сторонами, отримання ОСОБА_1 кредитних коштів та перехід прави вимоги до позивача за зазначеним кредитним договором.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності .
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
В підписаному відповідачем кредитному договорі чітко визначені сума кредиту, проценти за користування кредитними коштами, строк повернення кредиту, отже між сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.
За таких обставин справи, суд всебічно та повно з`ясував обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, доводи сторони відповідача, які зазначені у відзиві на позов, оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів окремо кожного, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Враховуючи, що відповідачка ОСОБА_1 взятих на себе кредитних зобов`язань належним чином не виконує, отже позовні вимоги ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» про стягнення заборгованості в заявленому розмірі 26106,50 гривень підлягають задоволенню.
Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідачки ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у розмірі 9 200,00 грн, то слід зазначити наступне.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Із матеріалів справи вбачається, що 03.07.2024 року між адвокатом Литвиненко О.І. та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено Договір про надання юридичних послуг № 03/07-24.
Згідно Акту приймання-передачі наданих послуг № 4 від 02.06.2025 року та Платіжної інструкції № 2723 від 10.06.2025 року, вартість послуг правничої допомоги складає 9 200,00 грн.
Тобто, позивач надав докази понесених витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України відшкодуванню підлягає не будь-яка допомога, а та, що пов`язана зі справою (представництво в суді, підготовка до її розгляду, збір доказів тощо). Відповідно до частини четвертої цієї ж статті, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті, суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу.
Вивчивши матеріали справи та подану заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновків про таке.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з викладеним суд з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
При вирішенні питання стягнення витрат на правничу допомогу, суд бере до уваги зазначений в заяві обсяг виконаних адвокатом робіт: вивчення документів, підготовка позовної заяви; також - категорію та складність справи, суть спору й характер спірних правовідносин, загальну тривалість процесу, кількість учасників справи, кількість та обсяг зібраних та доданих до позовної заяви доказів, а також обсяг документів, що підлягали вивченню у справі. Мають значення у даному випадку і критерії, які застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтований.
Враховуючи вищевикладене та зважаючи на складність справи, яка є малозначною, обсяг виконаних адвокатом робіт, а також враховуючи заяву представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Зянько Н.Г. про зменшення витрат на правову допомогу, слід дійти висновку про неспівмірність розміру заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 9200 гривень, який є завищеним.
У зв`язку з викладеним, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000 гривень. Саме такий розмір витрат на оплату послуг адвоката суд вважає співмірним із складністю даної справи та виконаних робіт, витраченим на виконання таких часом, обсягом наданих послуг та виконаних робіт та значенням справи для сторін.
Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Зокрема, частиною другою вказаної статті встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при подачі позову до суду було сплачений судовий збір в розмірі 3328,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 473 від 04 лютого 2026 року.
Оскільки позовні вимоги задоволені повністю, відповідно до частини першої та другої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути: судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3328,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн.
Керуючись ст.ст.526, 530, 536, 610, 612, 625, 629, 1054 і 1055 ЦК України, ст.ст.12, 13, 81, 89, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 284, 288, 289, 352-355 ЦПК України, суд, -
ухвалив:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1 (РНОКПП  НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (код ЄДРПОУ 40340222) - заборгованість за Договором про надання кредиту № 491025228 від 18.05.2020 року у розмірі 26106 (двадцять шість тисяч сто шість) гривень 50 копійок.
Стягнути з  ОСОБА_1 (РНОКПП  НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (код ЄДРПОУ 40340222) - понесені позивачем судові витрати: 3328 (три тисячі триста двадцять вісім) гривень 00 копійок судового збору та 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Найменування сторін:
Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», місцезнаходження: 03035 м. Київ, пл. Солом`янська, 2, код ЄДРПОУ 40340222.
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП  НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення складений 22 червня 2026 року.

Суддя