Справа №750/10471/25
Провадження №2/751/784/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 травня 2026 року місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

в складі: головуючого - судді Діденко А. О. 
за участі секретаря судового засідання Рак Я.М.
за участю позивача ОСОБА_1 , представника третьої особи Шипотіло О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернігова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Фізична особа підприємець ОСОБА_3 , про стягнення коштів,

Встановив:
Відповідно до ухвали Деснянського районного суду міста Чернігова від 22.09.2025 року до суду надійшла справа №750/10471/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів у розмірі 42 000,00 грн, а також понесених судових витрат.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 23 липня 2025 року між позивачем - ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (далі - відповідач), в особі її представника - ФОП ОСОБА_3 , укладено договір про наміри укласти договір купівлі-продажу. Відповідно до пункту 2.1 договору сторони домовилися, що за цим договором продавець та покупець висловлюють спільний намір та беруть на себе взаємне зобов`язання в строк до 23 серпня 2025 року укласти договір купівлі-продажу об`єкта нерухомості - однокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до пункту 2.6 договору за спільною згодою продавець і покупець домовилися і про вартість об`єкта нерухомості, яка визначається сторонами, в сумі, еквівалентній - 27 000 доларів США або по середньому курсу комерційних банків на момент підписання цього договору - 1 134 000 грн. Пунктом 2.7 договору визначено забезпечення свого наміру та зобов`язання укласти договір купівлі-продажу зазначеного об`єкта нерухомості у строк до 23 серпня 2025 року. Згідно з пунктом 5.6 договору за домовленістю сторін договір укладеня Ува письмовій формі, що відповідно до статей 207, 547 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Відповідно до пункту 2.7.7 договору позивач передала представнику продавця грошову суму, в момент підписання цього договору в розмірі 42 000 грн; що еквівалентно 1 000 доларів США. На підставі наведених норм, договір про наміри укласти договір купівлі-продажу від 23 липня 2025 року є нікчемним, адже під час його укладення не дотримано форму нотаріального посвідчення. Сторонами не було укладено змішаний договір, зокрема договір про наміри, оскільки зі змісту пункту 2.1 укладеного між сторонами договору вбачається, що сторони зобов`язались укласти в майбутньому саме договір купівлі-продажу квартири, де визначили об`єкт нерухомості та ціну продажу квартири. Ураховуючи те, що правова підстава, на якій грошові кошти були набуті відповідачем, відсутня (попередній договір є нікчемним), тому відповідач
зобов`язаний повернути позивачу належні йому грошові кошти в сумі 42 000 грн. У зв`язку з отриманням відповідачем від позивача коштів за нікчемним договором виник обов`язок негайно, тобто в момент отримання повернути їх позивачеві. 24 липня 2025 року на усну вимогу ОСОБА_6 повернути кошти негайно відповідач їх не повернув, а тому в позивача виникло право на стягнення вказаних коштів у розмірі 42 000 грн.
Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 22.09.2025 прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 
27.10.2025 від відповідача до суду надійшов відзив, у якому просить відмовити у задоволені позовних вимог, оскільки вважає його необґрунтованим та таким, що не відповідає нормам матеріального права, яким регулюються договірні відносини у даному спорі. Вказує на те, що укладання договору нею не заперечується, розмір забезпечення намірів не заперечується, а також те, що її представник отримала гроші і зберігаються у представника. Вважає, що визначений позивачем процесуальний стан не відповідає дійсності. Щодо твердження позивача про звернення до неї з усною вимогою повернути, негайно, грошові кошти, передані відповідачу у якості забезпечення намірів та зобов`язань укласти Договір купівлі-продажу даний факт нею заперечується, оскільки, по-перше, як вже зазначалося вище, відповідно до п. 2.7.2. Договору про наміри отримані моїм представником грошові кошти у розмірі 42 000,00 грн, що еквівалентно 1 000,00 дол. США, у якості забезпечення намірів та зобов`язань укласти Договір купівлі-продажу, передані її представнику, а не їй особисто, та, відповідно до цієї ж умови Договору про наміри, залишаються на зберіганні до моменту укладення Договору купівлі-продажу у її представника, по-друге, ані станом на 24.07.2025, ані станом на дату звернення позивача до суду з цим позовом, будь-яких усних, письмових вимог позивача до неї повернути негайно грошові кошти, передані її представнику на підставі п. 2.7. Договору про наміри, у якості забезпечення намірів та зобов`язань укласти Договір купівлі-продажу, вона не отримувала і доказів зворотного матеріали справи не містять. При цьому, відповідно до п. 5.10. Договору про наміри сторони домовились про те, що офіційним листуванням в рамках даного договору вважають будь-які повідомлення, переслані за допомогою загальновідомих мессенджерів, якщо вони відправлені на наступні номери телефонів: продавець (представник) - НОМЕР_1 (номер телефону мого представника); покупець -70380631619374. Щодо виконання сторонами умов Договору про наміри від 23.07.2025. Так, згідно з п. 2.5. Договору про наміри Продавцем та Покупцем встановлено строк нотаріального посвідчення Договору на вищевказаний об`єкт нерухомості не пізніше ніж до 23.08.2025, у приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Тарасенко Р. О. за адресою АДРЕСА_2 . З урахуванням п. 5.10. Договору про наміри, а також, з метою отримання позивачем додаткового, офіційного, повідомлення про час та місце укладення та нотаріального посвідчення Договору купівлі-продажу, її представником за Договором про наміри були направлені на поштову адресу, а також на мобільний телефон позивача: письмове повідомлення від 25.07.2025 прибути позивачу 15.08.2025, на 11 год. 30 хв., до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Тарасенко Р. О., за адресою м. Чернігів, пр-т. Миру, буд. 32, для укладення, підписання та нотаріального посвідчення Договору купівлі-продажу об`єкта нерухомості, а саме, однокімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; письмове та електронне повідомлення від 08.08.2025 прибути позивачу 20.08.2025, на 12 год. 00 хв., до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Белової О. С., що знаходиться за адресою: м. Чернігів, вул. Коцюбинського, 48, для укладення, підписання та нотаріального посвідчення Договору купівлі-продажу однокімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Тарасенко Р. О. повідомив мого представника про те, що останній не в змозі посвідчити Договір купівлі-продажу об`єкта нерухомості, що є предметом Договору про наміри, ані 15.08.2025, ані 23.08.2025, оскільки у цей період часу він буде знаходитися у відпустці за межами міста Чернігова. Ані станом на 24.07.2025, ані станом на 15.08.2025, 20.08.2025 будь-яких повідомлень про відмову укласти Договір купівлі-продажу від позивача не надходило, ані на її адресу, ані на адресу її представника за Договором про наміри. Договору про відмову від Договору про наміри сторонами також вчинено не було. Тому вона, враховуючи приписи ст. 629 ЦК України, з метою укладення та нотаріального посвідчення Договору купівлі-продажу, виконавши всі умови підпунктів 3.1.1., 3.1.2. пункту 3.1. розділу 3 Договору про наміри, прибула 20.08.2025, о 12 годині 00 хвилин, до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Белової О.С., яка знаходиться за адресою: м. Чернігів, вул. Коцюбинського, 48, що підтверджується доданою до відзиву копією нотаріально посвідченого свідоцтва від 20.08.2025, зареєстрованого в реєстрі за №3258. Проте, позивач у цю дату та час до нотаріальної контори не з`явилася, причин своєї не явки не повідомила, іншої дати та часу, в строк до 23.08.2025, не запропонувала. Натомість, 19.10.2025 позивач звернулася до суду з цим позовом. Щодо твердження позивача про те, що укладений між сторонами Договір про наміри є попереднім договором з таким твердженням позивача вона не погоджується, оскільки воно ґрунтується на хибному тлумаченні умов, укладеного між нею та позивачем Договору про наміри, без врахування відповідних норм матеріального права, якими регулюються договірні відносини, про що свідчить наведене нижче. Зі змісту позову не вбачається, що твердження позивача про те, що укладений між позивачем та нею Договір про наміри є попереднім договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, містить всі істотні умови основного договору. Проте, зі змісту позову вбачається, що позивач має на меті уникнути відповідальності, встановленої п. 4.1. Договору про наміри, який, за своєю суттю, відповідає загальним правилам укладання цивільних договорів. До того ж, їй не зрозуміло, як позивач, уклавши зі нею Договір про наміри 23.07.2025, вже 24.07.2025 вважала цей договір нікчемним.
Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 03.11.2025 залучив до участі у справі в якості третьої особи, які не заявляє самостійних вимог Фізичну особу підприємця ОСОБА_3 .
У судовому засіданні позивач підтримала позовну заяву та просила задовольнити її вимоги.
Відповідач у судове засідання не прибула, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому порядку, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила.
Представник третьої особи у судовому засіданні вказав, що позивач умисно ухилилася від укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, що підтверджується тим, що 26.07.2025 позивачем було придбано та зареєстровано на ім`я доньки нерухоме майно – квартиру за адресою АДРЕСА_3 . Тобто, позивач не уклала вказаний договір у зв`язку із фактом придбання іншого майна чим порушила умови договору про наміри.
Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що 23.07.2025 між ОСОБА_2 , від якої діє представник ФОП ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 укладено договір про наміри укласти договір купівлі-продажу (а.с.7-9).
Відповідно до п. 2.1. Договору «Продавець» та «Покупець», діючи добровільно, перебуваючи в здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій, без примусу (як фізичного так і морального), цим договором висловлюють спільний намір та беруть на себе взаємне зобов`язання в строк до «23» серпня 2025 року укласти Договір купівлі-продажу об`єкта нерухомості -1 кімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 Далі за текстом «Об`єкт нерухомості»).
Пунктом 2.2. передбачено, що об`єкт нерухомості має наступні характеристики: площа 43,0 кв.м.
Об`єкт нерухомості належить Продавцю на праві власності, на підставі наступних документів: Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.11.2021 року, зареєстрований за № 286011728, приватним нотаріусом Костюк Ю.В.(пункт 2.4. Договору)
Відповідно до пункту 2.5. «Продавець» та «Покупець», встановлюємо строк посвідчення Договору купівлі-продажу на вищевказаний об`єкт нерухомості не пізніше ніж до «23» серпня 2025 р. у нотаріуса Тарасенко Р.О, адреса м. Чернігів, пр-т Миру,буд. 32. 
За спільною згодою «Продавець» і «Покупець» домовилися, що у відповідності до ст. 533 Цивільного Кодексу України, вартість Об`єкта нерухомості визначається сторонами в сумі, еквівалентній - 27 000 ( двадцять сім тисяч ) доларів США або по середньому курсу комерційних банків на момент підписання цього договору становить - 1 134 000 (один мільйон сто тридцять чотири тисячі) гривні. В разі зміни курсу долара (підвищення/зниження) на момент підписання основної угоди Договору купівлі-продажу, розрахунок проводити еквівалентно 27000 (двадцять сім тисяч) доларів відповідно(пункт 2.6. Договору)
Пунктом 2.7. в забезпечення свого наміру та зобов`язання укласти Договір купівлі-продажу зазначеного об`єкта нерухомості «Продавець» і «Покупець» домовилися про таке:
2.7.1. «Покупець», ОСОБА_1 , розуміючи значення своїх дій та без будь-якого примусу, в забезпечення свого зобов`язання придбати вищезазначений об`єкт нерухомості у строк до «23» серпня 2025 року, особисто передала представнику «Продавця» грошову суму, в момент підписання цього договору, в розмірі 42000,00 (сорок дві тисячі) гривень, що еквівалентно - 1000 (одна тисяча) доларів США, яка входить у вартість об`єкта нерухомості, згідно п. 2.6. цього договору.
Пункт 2.7.2. «Продавець», ОСОБА_2 , розуміючи значення своїх дій та без будь-якого примусу, в забезпечення свого зобов`язання продати вищезгаданий об`єкт нерухомості в термін до «23» серпня 2025 року отримав через представника від «Покупця» грошову суму в розмірі 42000,00 (сорок дві тисячі) гривень, що еквівалентно - 1000 (одна тисяча) доларів США, яка входить у вартість об`єкта нерухомості, згідно п. 2.6. цього Договору та залишається на зберігання до моменту укладання Договору купівлі - продажу у мого Представника.
Також, відповідно до пункту 4.1. Договору, у випадку, якщо Договір купівлі-продажу не буде укладено з вини «Покупця», внаслідок невиконання або неналежного виконання умов цього договору, «Покупець» втрачає право вимагати повернення грошової суми обумовленої в п. 2.7.1. цього договору, і вважає, що вона залишається у «Продавця» в рахунок відшкодування збитків (витрати на виготовлення та підготовку документів до операції по Договору купівлі-продажу тощо).
Пунктом 4.2. передбачено, що у разі якщо Договір купівлі-продажу не буде укладено з вини «Продавця», внаслідок невиконання або неналежного виконання умов цього договору (в тому числі зміна в односторонньому порядку вартості Об`єкта нерухомості або строків, обумовлених у договорі, відмова від підготовки або неотримання необхідних для укладення договору документів з будь-яких причин, то: 4.2.1. «Продавець» зобов`язується повернути грошову суму, обумовлену в п. 2.7.2. цього договору «Покупцю» впродовж трьох робочих днів з моменту настання терміну, встановленого п. 2.1. цього Договору.
Згідно пункту 4.2.2. договору «Продавець» зобов`язується сплатити «Покупцю» штраф, який справедливо визначений Сторонами у розмірі 100% від суми, обумовленої в п. 2.7.2. цього договору (ст. 549 ЦК України). 
Якщо одна із сторін приховала від іншої сторони істотні обставини, що перешкоджають законному укладенню Договору купівлі-продажу вищезазначеного об`єкту нерухомості, то відповідальність покладається на винну сторону. що приховала дані обставини, і це розцінюється, як відмова купити або продати «Об`єкт нерухомості» (тобто, як порушення умов цього договору) з наслідками, передбаченими п. 4 договору (пункт 4.3. Договору). 
Відповідно до пункту 4.4. договору невиконання умов цього договору, зміна вартості продажу або покупки об`єкта нерухомості в односторонньому порядку однією із сторін або зміна в односторонньому порядку строків укладення Договору купівлі-продажу вищезазначеного об`єкта нерухомості, приховування від іншої сторони істотних обставини, що перешкоджають законному укладенню Договору купівлі-продажу, розцінюється сторонами як відмова купити або продати об`єкт нерухомості, тобто сторона визнається винною у порушенні цього договору і до неї застосовуються санкції, передбачені пунктами розділу 4 цього договору.
25.07.2025 ФОП ОСОБА_3 було направлено позивачу повідомлення про запрошення позивачу 15.08.2025 на 11 год. 30 хв до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Тарасенко Р.О. для укладання, підписання та нотаріального посвідчення договору купівлі продажу об`єкта нерухомості (а.с.6).
Також, 08.08.2025 позивачу було направлено повідомлення про зміну дати, часу, а також адреси нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири (а.с.36).
Відповідно до свідоцтва приватного нотаріуса Белової О.С., відповідач з`явилась 22.08.2025 року до приватного нотаріуса Белової О.С. для укладання договору купівлі-продажу (а.с.37).
Згідно сповіщення №37 від 07.10.2025 №67/5/37 ОСОБА_7 , який є чоловіком позивача ОСОБА_1 , під час виконання бойового завдання в районі села Січневе, Синельниківського району, Дніпропетровської області, зник безвісті 21.07.2025 року (а.с.46).
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження№ 61-3438сво21) зазначено, що предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
Предметом позову ОСОБА_1 , тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої остання просила ухвалити судове рішення, є стягнення з відповідача на користь позивача, безпідставно набутих грошові кошти, що сплачені в якості забезпечення свого зобов`язання, в сумі 1000 доларів США (еквівалент суми боргу у національній валюті 27 000 грн).
Підставою позову, тобто обставинами, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, зазначалося укладення між сторонами договору про наміри укласти договір купіплі-продажу на підтвердження наміру укласти договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки договір у визначений строк до 23.08.2025 року укладений не був у зв`язку із відмовою позивача, передані грошові кошти є авансом, подальше збереження позивача грошових коштів відбувається без достатніх правових підстав.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) зазначено, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.
Згідно із частиною другою статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори, що укладаються між суб`єктами цивільних правовідносин.
Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до вимог частини першої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена - у письмовій формі.
Згідно із статтею 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
На підставі частини четвертої статті 635 ЦК України договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.
Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Згідно з нормами частини першої статті 546, частини другої статті 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами.
Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
За змістом наведених норм ЦК України завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання.
Правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком передбачені вимогами статті 571 ЦК України, зокрема: якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора; якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості; сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором; у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.
Положення частини другої статті 570 ЦК України встановлюють презумпцію авансу, оскільки, на відміну від завдатку, аванс є лише способом платежу, оскільки він не виконує забезпечувальної функції за нормами частини першої статті 546 ЦК України, а виконує функцію попередньої оплати.
Аванс - це визначена грошова сума (попередній платіж) або цінності, які покупець чи замовник передають продавцю чи виконавцю робіт у рахунок майбутніх платежів за передане майно, виконану роботу чи надані послуги (яка включається до загальної ціни товару).
Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов`язання. Тому, незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов`язання, той, хто отримав аванс, повинен його повернути.
На вказаному наголошено у постанові Верховного Суду від 26 лютого 2025 року у справі № 713/3486/23, провадження № 61-16373св24.
Встановлено, що між сторона укладено договір про наміри укласти договір купівлі-продажу від 23.07.2025.
На підставі пункту 2.7.1. договору покупець передає продавцю в якості забезпечення свого зобов`язання у сумі 42 000 грн, еквіваленто 1000 доларів США.
Також, відповідно до пункту 4.1. Договору, у випадку, якщо Договір купівлі-продажу не буде укладено з вини «Покупця», внаслідок невиконання або неналежного виконання умов цього договору, «Покупець» втрачає право вимагати повернення грошової суми. обумовленої в п. 2.7.1. цього договору, і вважає, що вона залишається у «Продавця» в рахунок відшкодування збитків (витрати на виготовлення та підготовку документів до операції по Договору купівлі-продажу тощо).
На переконання суду, попри те, що вказаний договір має назву договору про наміри, за своєю сутністю він є саме характер попереднього договору. 
Відповідно до частини 1 статті 635 Цивільного кодексу України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.
Правочин, що є предметом аналізу по даній справі, містить чіткий строк укладення основного договору, зобов`язання сторін по його укладенню і цивільно-правові санкції в разі відмови сторін від його укладення. 
При таких умовах даний правочин, попри його назву – договір про наміри, за своєю сутністю є саме попереднім договором. 
Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.
Відповідно до частини третьої статті 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.
У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним (частина перша статті 220 ЦК України).
У відповідності до положень ч.ч. 1, 2 ст. 216 ЦК України, нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Із системного аналізу наведених норм права випливає, що попередній договір був обумовлений наявністю у сторін наміру щодо укладення в подальшому договору купівлі-продажу нерухомого майна, який згідно з положеннями частини першої статті 657 ЦК України підлягає нотаріальному посвідченню
Однак сторони уклали такий договір у простій письмовій формі, без його нотаріального посвідчення.
Отже, вказаний договір за формою не відповідає вимогам, встановленим законом до основного договору, тому недотримання сторонами вимог щодо нотаріального посвідчення попереднього договору вказує про його нікчемність відповідно до частини першої статті 220 ЦК України.
Нікчемний договір не породжує тих прав і обов`язків, настання яких бажали сторони.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18), від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) та від 25 вересня 2024 року у справі № 201/9127/21 (провадження № 14-33цс24) викладено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.
Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
У справі, що розглядається майном є грошові кошти в сумі 42 000 грн, які були отримані ОСОБА_2 від позивача.
Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Згідно з статтею 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.
Відсутність між сторонами попереднього чи основного договору купівлі-продажу нерухомого майна у встановленому законом порядку, свідчить про те, що передані грошові кошти у сумі 42 000 грн, еквівалентно 1000 доларів США у розумінні статті 1212 ЦК України вважаються такими, що безпідставно набуті відповідачем і, як наслідок, підлягають поверненню позивачу.
Враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства (ч. 1 ст. 13 ЦПК України), оскільки позивачем були заявлені позовні вимоги про стягнення 42 000,00 грн, то саме така сума підлягає стягненню з відповідача.
За такого з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 42 000,00 грн, безпідставно отриманих її представником ФОП ОСОБА_3 у якості забезпечення свого зобов`язання.
Крім того, суд зазначає, що згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №450734611 від 05.11.2025 встановлено, що 26.07.2025 ОСОБА_8 , яка за змістом пояснень учасників справи, є рідною донькою позивача, придбала квартиру (а.с. 48). Водночас суд дійшов висновку, що зазначені обставини не мають вирішального значення для розгляду даної справи, оскільки нікчемний правочин не може породжувати правових наслідків. А тому навіть порушення з боку позивача умов договору в даному випадку не може слугувати підставою для відповідальності, передбаченої нікчемним договором.
Також, суд зазначає, що урахуванням встановлених обставин справи, зокрема факту належного інформування позивача про дату, час та місце укладення договору купівлі-продажу, а також відсутності доказів своєчасного повідомлення з її боку про відмову чи неможливість виконання взятих на себе зобов`язань, поведінка позивача свідчить про певну непослідовність у реалізації власних намірів та використання механізмів судового захисту після фактичного невиконання погоджених дій. За таких умов дії позивача не повною мірою узгоджуються із загальними засадами добросовісності та розумності, які мають визначати поведінку сторін у цивільних правовідносинах.
Разом із тим, незалежно від наведених обставин щодо поведінки сторін, суд виходить із того, що укладений між ними договір про наміри від 23.07.2025 не відповідає вимогам законодавства щодо форми правочинів, які передбачають подальше укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна. Зокрема, такий договір не був нотаріально посвідчений, що є обов`язковим для правочинів цього виду.
За таких умов зазначений договір не породжує передбачених ним правових наслідків та є нікчемним, у зв`язку з чим передані на його виконання грошові кошти підлягаються стягненню в порядку кондикції.
Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн, понесені нею при поданні позову.
Керуючись ст. ст. 18,79-81, 259, 263-265, 274 , 280-284 ЦПК України, суд, -
ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Фізична особа підприємець ОСОБА_3 , про стягнення коштів - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти в розмірі 42 000(сорок дві тисячі) грн 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повний текст судового рішення складено: 04.05.2026.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) 

Відповідач – ОСОБА_5 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 )

Третя особа - Фізична особа підприємець ОСОБА_3 (місцезнаходження: АДРЕСА_6 , ідентифікаційний код: НОМЕР_4 ).

Суддя А. О. Діденко