Справа № 466/6965/25 Головуючий у 1 інстанції: Ковальчук О.І. 
Провадження № 22-ц/811/3255/25 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
08 травня 2026 року м. Львів 
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 28 серпня 2025 року в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:
У липні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю (далі – ТОВ) «Споживчий центр» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №17.01.2025-100002681 від 17.01.2025 року в розмірі 40500 грн.
Вимоги обгрунтовано тим, 17.01.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем укладено кредитний договір (оферти) №17.01.2025-100002681, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 15000 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 17.01.2025 року, строком на 140 днів.
Відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого, станом на дату подання позовної заяви, утворилась заборгованість у розмірі 40500 грн., що складається із заборгованості: по тілу кредиту в розмірі 15000 грн., по процентам в розмірі 15750 грн., по комісії в розмірі 2250 грн., по неустойці 7500 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр».
Враховуючи те, що відповідач не повертає кредитні кошти, позивач просив позов задовольнити. 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 28 серпня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №17.01.2025-100002681 від 17.01.2025 в розмірі 30750 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» 2422 грн. 40 коп. сплаченого позивачем судового збору.
У задоволенні решти вимог – відмовлено. 
Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 , просив його скасувати в частині задоволеної заборгованості по процентам і ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині частково, а саме в межах 7500 грн., у задоволенні решти вимог – відмовити. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги покликався на те, що заявлена позивачем до стягнення сума заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 15750 грн. не є співмірною сумі заборгованості за тілом кредиту – 15000 грн., тому така вимога суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад 50%) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором. 
Вважає, що розмір процентів мав би бути судом зменшений до 50% розміру наданого кредиту, а саме до 7500 грн., а загальний розмір заборгованості – до 22500 грн., з яких: 15000 грн. – по тілу кредиту та 7500 грн. – по процентах.
Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.2 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 28.04.2026 року, є дата складення повного судового рішення – 08.05.2026 року.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що 17.01.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір (оферта) №17.01.2025-100002681, шляхом підписання відповідачем заявки, що є невід`ємною частиною договору, електронним підписом одноразовим ідентифікатором «Е294». 
Відповідно до умов договору, позичальнику надано кредит у розмірі 15000 грн. строком на 140 днів. Датою повернення (виплати) кредиту вказано 05.06.2025 року (п.2-4 заявки кредитного договору, п.2-4 акцепту).
У заявці, пропозиції та акцепті сторони узгодили:
реквізити належного позичальнику електронного платіжного засобу для надання коштів – 5168-74хх-хххх-2734;
фінансовий номер телефону відповідача – НОМЕР_1 , на який відправлено СМС для укладення договору;
дату надання (видачі) кредиту – 17.01.2025 року (п.1 заявки, п.1 акцепту);
суму кредиту – 15 000,00 грн.;
строк кредитування – 140 днів, з дати його надання;
дату повернення – 05.06.2025 року;
процентну ставку «Стандарт» – фіксовану незмінну процентну ставку у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 7 періодів користування кредитом, розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку;
процентну ставку «Економ» – фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0,5% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт»; розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку;
денна процентна ставка загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту; денна процентна ставка та її розрахунок: 0,99% (денна процентна ставка) = (20850/15000)/140 х100%); 
комісію, пов`язану з наданням кредиту – 5% від суми кредиту та дорівнює 750 грн.;
графік платежів з визначенням кількості платежів та суми по кредиту. 
Згідно п.3.1 договору, за цим договором кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію.
Пунктом 3.2 договору встановлено, що кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Відповідно до п.4.1 договору, кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 5168-74хх-хххх-2734.
Днем надання кредиту вважається: списання відповідної суми коштів з рахунку кредитодавця, а днем погашення кредиту/сплати платежу – день надходження коштів у касу кредитодавця готівкою або зарахування на поточний рахунок кредитодавця, що підтверджується випискою з поточного рахунку кредитодавця. У випадку, якщо дата ініціювання платіжної операції з надання кредиту не співпадає з датою завершення цієї платіжної операції з надання кредиту, днем/датою надання кредиту є дата ініціювання цієї платіжної операції, якщо платіжна операція була завершена (навіть у випадку її завершення в пізнішу дату). Неможливість завершення ініційованої кредитодавцем платіжної операції з надання кредиту не з вини кредитодавця є скасувальною обставиною та призводить до припинення прав і обов`язків сторін за даним договором, включаючи обов`язок кредитодавця з надання кредиту. Неможливість видачі кредиту готівкою у зв`язку з нез`явленням позичальника для її отримання у дату надання/видачі кредиту, зазначену в заявці, є скасувальною обставиною та призводить до припинення прав і обов`язків сторін за даним договором, включаючи обов`язок кредитодавця з надання кредиту. У випадку настання вказаних скасувальних обставин даний договір є розірваним та припиненим з дати надання/видачі кредиту, зазначеної в заявці у випадку перерахування коштів позичальником на поточний рахунок кредитодавця, позичальник зобов`язаний забезпечити надходження коштів на останній день строку сплати платежу (п.4.3 договору).
Відповідно до п.6.1 договору, позичальник зобов`язався використати кредит на зазначені в договорі цілі, що не суперечать чинному законодавству України, і забезпечити своєчасне повернення кредиту та процентів шляхом внесення в касу кредитодавця готівкою або перерахування на рахунок кредитодавця в такі терміни: а) повернення кредиту, сплата процентів – у терміни та строки, вказані у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; б) неустойка, яка може бути нарахована кредитодавцем за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим договором, – негайно, з моменту пред`явлення кредитодавцем вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій.
Пунктами 7.6, 9.1 договору, сторони погодили, що у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником будь-яких грошових зобов`язань за договором кредитодавець має право нарахувати неустойку, розмір якої встановлено у заявці. У разі несплати кредиту та/або процентів та/або комісії у встановлені договором терміни/строки, сума зобов`язань по погашенню кредиту, процентів, комісії з наступного за останнім для сплати днем вважається простроченою. У разі несвоєчасного повернення позичальником обумовленої суми кредиту та/або несплати нарахованих процентів та/або комісії, до позичальника може бути застосована неустойка, згідно п.7.6 кредитного договору. Також позичальник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, відповідно до ст.625 ЦК України, на вимогу кредитодавця зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також проценти річних від простроченої суми (база розрахунку) у розмірі, встановленому у заявці.
Згідно з п.10.1 договору, цей договір набирає чинності з дати отримання кредитодавцем в інформаційній системі кредитодавця від позичальника відповіді про прийняття пропозиції (акцепт), підписаної одноразовим ідентифікатором, отриманим позичальником від кредитодавця на номер телефону позичальника, вказаний при реєстрації у інформаційній системі кредитодавця.
Відповідач ОСОБА_1 своїм електронним цифровим підписом (одноразовим ідентифікатором E294) підписав пропозицію про укладення кредитного договору (оферти) та заявку на отримання кредиту, що підтвердило укладення кредитного договору, та отримав на свій рахунок кошти у розмірі 15000 грн., тому вважається, що повністю акцептовано умови договору.
Отже, із змісту договору вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування, його підписано одноразовим ідентифікатором E294, а відтак, є належною підставою для виникнення та існування обумовлених таким договором прав і обов`язків сторін.
Після вчинених дій відповідача, 17.01.2025 року ТОВ «Споживчий центр» перерахувало грошові кошти в сумі 15000 грн. на банківську карту відповідача, що стверджується квитанцією від 17.01.2025 року і свідчить про те, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця ТОВ «Споживчий центр».
З довідки про стан заборгованості за кредитним договором №17.01.2025-100002681 від 17.01.2025 року встановлено, що відповідач ОСОБА_1 станом на липень 2025 року ухиляється від взятих на себе зобов`язань по сплаті кредитних платежів, процентів та комісії за користування кредитом, а саме: не сплачує проценти за користування кредитом, не проводить погашення кредиту у строки, передбачені кредитним договором, його заборгованість становить в сумі 40500 грн., що складається із заборгованості: по тілу кредиту – в розмірі 15000 грн., по процентам – в розмірі 15750 грн., неустойка – в розмірі 7500 грн., додаткова комісія – в розмірі 2250 грн. 
Розмір заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування кредитними коштами суд визнає обґрунтованим.
Станом на день розгляду справи доказів належного виконання відповідачем зобов`язання за кредитним договором не надано, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами.
Доводи апеляційної скарги про те, що розмір процентів є явно завищеними, таким, що не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, колегія суддів вважає помилковим з огляду на таке.
Відповідно до статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.
За змістом частини 1, 2 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 18 цього Закону, несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят процентів вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Надаючи оцінку щодо стягнутої суми заборгованості по процентам, колегія суддів враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі №679/1103/23 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18.
Так, у пункті 8.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 (провадження №12-79гс19) зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір процентів річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
У пункті 5 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів» вказано, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят процентів вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Отже, наведене передбачає право суду зменшити розмір заборгованості за тими процентами, які нараховуються як міра відповідальності за неналежне виконання позичальником обов`язку щодо своєчасного повернення отриманих у кредит грошових коштів.
Однак, у даному випадку позивач вимогу про стягнення процентів, що нараховуються за прострочення виконання грошових зобов`язань, не заявляв, а лише просив, окрім тіла кредиту, стягнути проценти за користування кредитними коштами, у зв`язку з чим, колегія суддів відхиляє такі доводи апеляційної скарги.
Розмір процентів за користування кредитними коштами був визначений сторонами в договорі за їх взаємною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України, при цьому, волевиявлення сторін на укладення та підписання договору було усвідомленим і добровільним. Відповідач, укладаючи кредитний договір, мав можливість самостійно обрати фінансову установу для отримання кредиту, оцінити запропоновані умови кредитування та зважити на можливість їх виконання з огляду на своє фінансове становище. 
За таких обставин, відсутні підстави вважати, що у справі, яка переглядається, нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом суперечить принципам справедливості, добросовісності та розумності.
Верховний Суд у постанові від 07 квітня 2021 року у справі №623/2936/19 вказав, що виходячи з оплатного характеру кредитного договору, відсутні підстави вважати, що умови договору про сплату процентів за користування кредитом, є несправедливими та призводять до дисбалансу прав та обов`язків сторін договору, оскільки вказаний розмір процентної ставки погоджено за домовленістю сторін у заяві-анкеті.
Такий висновок теж підлягає застосуванню і до спірних правовідносин.
Отже, вказані умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір процентів за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому статтею 627 ЦК України.
При цьому, проценти за кредитним договором, згідно статті 1056-1 ЦК України, не мають компенсаційного характеру та є платою за користування чужими грошима, їх розмір визначається сторонами договору, тому положення пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до умов договору про встановлення розміру процентів не може застосовуватись.
Отже, позовні вимоги про стягнення заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 15750 грн. є обґрунтованими. 
Таким чином, вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у ній докази, надавши їм належну правову оцінку, в результаті чого ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду – без змін.
Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ухвалив:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 28 серпня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 08 травня 2026 року.

Головуючий       С.М. Бойко 

Судді:        С.М. Копняк

А.В. Ніткевич