Справа № 524/16215/25
Провадження № 1-кп/524/337/26
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

05 червня 2026 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:
головуючого судді – ОСОБА_1 , 
при секретарі – ОСОБА_2 ,
з участю прокурора – ОСОБА_3 
представника служби у справах дітей – ОСОБА_4 
представника уповновноваженого підрозділу Національної поліції України – ОСОБА_5 
потерпілого – ОСОБА_6 
законного представника неповнолітнього потерпілого – ОСОБА_7 
представника потерпілого – адвоката ОСОБА_8 
законного представника неповнолітнього обвинуваченого – ОСОБА_9 
захисника – адвоката ОСОБА_10 
обвинуваченого – ОСОБА_11 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці кримінальне провадження №12024170500002783 по обвинуваченню
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука, громадянина України, навчається у Кременчуцькому ліцеї №13 «Авіор», не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України,
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Автозаводського районного суду м.Кременчука перебуває обвинувальний акт по кримінальному провадженню №12024170500002783 відносно ОСОБА_11 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України.
В судовому засіданні встановлено, що 28.12.2024 близько 20 годин 00 хвилин, більш точного часу досудовим розслідуванням встановити не виявилось можливим, неповнолітній ОСОБА_11 , знаходився неподалік закладу «Артхаус», розташованого за адресою: Полтавська область, м. Кременчук, вул. Троїцька, 61/52, де у нього, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виник протиправний умисел, спрямований на умисне заподіяння раніше знайомому йому хлопцю, а саме неповнолітньому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 тілесних ушкоджень. З метою реалізації свого протиправного умислу, неповнолітній ОСОБА_11 , перебуваючи неподалік закладу «Артхаус», розташованого за адресою: Полтавська область, м. Кременчук, вул. Троїцька, 61/52, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підійшов до неповнолітнього потерпілого та наніс правою рукою зжатою в кулак один удар в ділянку нижньої щелепи зліва, тим самим спричинивши останньому тілесні ушкодження. Згідно висновку судово-медичного експерта № 127 від 10.02.2025, у неповнолітнього ОСОБА_6 , виявлені тілесні ушкодження у вигляді: перелому нижньої щелепи, який утворився від дії тупого предмету, можливо і при ударі рукою, стиснутою в кулак, в строк і при обставинах, вказаних у постанові і підекспертним та за ступенем тяжкості відноситься до пошкоджень середнього ступеню, що викликали довготривалий розлад здоров`я. 
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та пояснив, що скоїв його так, з таких причин і мотивів як це вказано в описовій частині вироку. Під час судового засідання приніс свої щирі вибачення потерпілому, висловив жаль, що скоїв вказані дії. Цивільний позов, що заявлений потерпілою стороною визнав частково, а саме: матеріальну шкоду визнає в частині доведеності, а моральну шкоду вважав за високою. Окрім цього пояснив, що відшкодував потерпілому 4000 грн. в рахунок погашення матеріальної шкоди. 
Законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_11 – ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що свого сина може охарактеризувати виключно з позитивної сторони. Не могла навіть уявити, що він може вчинити такі дії. На даний час з ОСОБА_11 проведено бесіду, під час якої останній зобов`язався більше не вчиняти кримінальних правопорушень, дуже шкодує про те, що скоїв.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_11 – адвокат ОСОБА_10 під час судового засідання просила при винесенні вироку врахувати те, що обвинуваченим ОСОБА_11 повністю визнана вина у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, останній щиро розкаюється в скоєному, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, приніс вибачення потерпілому, цивільний позов, що заявлений законним представником неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 – ОСОБА_7 визнають частково, матеріальну шкоду в межах доведеності, а моральну шкоду вважали за високою. Окрім цього вказала, що обвинуваченим в рахунок погашення матеріальної шкоду відшкодовано потерпілій стороні 4000 грн. При призначенні покарання просили суворо не карати, врахувати те, що обвинуваченим вчинено кримінальне правопорушення в неповнолітньому віці. 
Представник Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_5 в судовому засіданні вказала, що обвинувачений ОСОБА_11 перебував на обліку, як зникла особа. Бесіда була проведена. Висновки обвинуваченим ОСОБА_11 зроблені. Останній зобов`язався не вчиняти правопорушень.
Представник служби у справах дітей ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що службою у справах дітей було оглянуто умови проживання обвинуваченого ОСОБА_11 , які є задовільними. Скарг та заяв на поведінку обвинуваченого не надходило. Бесіда щодо вчиненого з останнім проведена. 
Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що 28.12.2024 року відпочивав разом з друзями в закладі «Артхауз». Близько 20 години, біля закладу в них виник словесний конфлікт з малолітніми особами. Через деякий час до нього підійшов обвинувачений ОСОБА_11 , в ході спілкування, останній ударив його в щелепу, від чого останній присів на землю, та в нього потемніло в очах. Потім вже був доставлений до лікарні. Цивільний позов, що заявлений ОСОБА_7 підтримав вповному обсязі та просив задовольнити. Окрім цього вказав, що обвинуваченим ОСОБА_11 повернуто в рахунок відшкодування шкоди 4000 грн. Щодо міри покарання покладався на розсуд суду.
Законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 – ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що 28.12.2024 року їй зателефонували та повідомили, що стався конфлікт з її сином, і вона поїхала відразу до лікарні. Цивільний позов підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Підтвердила, що обвинуваченим ОСОБА_11 в рахунок погашення матеріального збитку відшкодовано 4000 грн. Щодо міри покарання покладалась на розсуд суду.
Показання обвинуваченого повністю відповідають фактичним обставинам справи, які він не заперечує. З урахуванням повного визнання вини у вчиненні вищенаведеного кримінального правопорушення, а також враховуючи думку учасників судового провадження, за відсутністю заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, суд на підставі ч.3 ст. 349 КПК України визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. 
Крім повного визнання обвинуваченим своєї вини, його вина у вчиненні встановленого судом кримінального правопорушення повністю доведена доказами, що містяться в обвинувальному акті та матеріалах, які ніким з учасників процесу не оспорюються, є належними і допустимими.
Обвинувачений ОСОБА_11 вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.
Суд дійшов до переконання, що вина обвинуваченого ОСОБА_11 доведена повністю.
Умисні дії ОСОБА_11 , які виразились в умисному спричиненні середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, суд кваліфікує за ч.1 ст. 122 КК України.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 зазначила, що вина обвинуваченого ОСОБА_11 підтверджується зібраними у справі доказами, які не досліджувалися судом, оскільки фактичні обставини у справі не оспорюються. При призначенні покарання обвинуваченому просить врахувати, що кримінальне правопорушення вчинене неповнолітнім, який щиро розкаюється у вчиненному, сприяв розкриттю кримінального правопорушення, обтяжуючі обставини відсутні, частково відшкодував завдані збитки, тому просила застосувати ст.69 КК України та призначити обвинуваченому покарання у виді громадських робіт строком 100 годин.
Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. 
Загальні засади призначення покарання, визначені у ст. 65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. 
Процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині. При цьому первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості злочину, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Своєю чергою, наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.
Згідно п.3 вищевказаної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_11 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України, є нетяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. Виховується матір`ю та бабусею. Обвинувачений за місцем навчання зарекомендував себе з задовільної сторони, з посередньою успішністю у навчанні.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого. 
У досудовій доповіді вказано, що ОСОБА_11 має низький ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства. Крім того, орган пробації вважає, що виконання покарання у громаді можливе за умови застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення обвинуваченого та запобігання, вчиненню повторних кримінальних правопорушень.
Крім зазначеного, суд враховує обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, які пом`якшують покарання, суд, згідно із ст. 66 КК України, визнає: повне визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім, частково відшкодування завданої шкоди.
Обставин, що відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання, судом не встановлено.
Частиною 1 ст.69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. 
Відповідно до ч.1 ст. 100 КК України громадські роботи можуть бути призначені неповнолітньому у віці від 16 до 18 років на строк від тридцяти до ста двадцяти годин і полягають у виконанні неповнолітнім робіт у вільний від навчання чи основної роботи час. Тривалість виконання даного виду покарання не може перевищувати двох годин на день.
З урахуванням наведеного та виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням особи обвинуваченого, його віку, наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає можливим призначити ОСОБА_11 покарання за ч. 1 ст. 122 КК України із застосуванням ст.69, 100 КК України, а саме: перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті, у виді громадських робіт. Саме таке покарання, на думку суду, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та сприятиме попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Виходячи зі змісту ст. 105 КК України підстав для застосування до обвинуваченого примусових заходів виховного характеру замість кримінального покарання суд не вбачає.
Дане покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчиненню ними нових кримінальних правопорушень. Крім того, призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинувачених.
Законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 звернулась до суду з позовом до законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_11 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 82755,03 грн. і моральної шкоди у розмірі 500000 грн.
Згідно змісту ст.128 КПК України, стягненню підлягають матеріальні збитки, які були завдані кримінальним правопорушенням. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно з пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до частини першої статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
У частині другій статті 1195 ЦК України передбачено, що у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.
Законним представником неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 , в цивільному позові зазначено, що сума матеріального збитку в розмірі 82755,03 грн. була нею витрачена на придбання ліків, проведення операцій та необхідності для подальшого лікування, а саме: реставрація щелепи та зубів, видалення зубів та рівняння прикусу.
На підтвердження вказаних понесених витрат, ОСОБА_7 надано суду копії планів лікування ОСОБА_6 від 30.12.2025 року на суму 57370 грн. ( а.с. 72), чеків, що підтверджують понесені витрати саме на лікування, придбання ліків, проведення операцій, та процедур на суму 16334,2 грн. (а.с. 76-87), враховуючи викладене, суд застосовує вимоги ч. ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. 
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. 
На підставі викладеного, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_11 вже є повнолітнім, тому суд вважає за доцільне цивільний позов ОСОБА_7 в частині стягнення матеріальної шкоди задовольнити частково, та з урахуванням сплачених 4000 грн. обвинуваченим, стягнути з останнього на користь ОСОБА_7 69704,20 грн.
Щодо вимог потерпілої сторони про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.
Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичні особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до ч.1 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Частиною 3 ст.23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно п.9 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, які зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має право виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Суд вважає, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого потерпілому була спричинена моральна шкода, яка згідно положень ст.23 та 1168 ЦК України заслуговує відшкодування грішми за рахунок законного представника обвинуваченого.
При цьому слід зазначити, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
При визначенні розміру заподіяної потерпілому моральної шкоди суд відповідно до вимог ст. 23, 1167 ЦК України поряд з глибиною душевних страждань, яку зазнав потерпілий, з урахуванням інших обставин, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне позов в частині відшкодування моральної шкоди задовольнити частково і стягнути з обвинуваченого 120000,00 грн. на користь ОСОБА_7 .
Запобіжний захід відносно особи не застосовувався, у суду відсутні підстави для його обрання. Інші заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались. 
Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначити йому покарання з застосуванням ст. 69, 100 КК України у виді 100 годин громадських робіт.
Цивільний позов законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду в сумі 69704,2 та моральну шкоду в сумі 120000,00 грн.
У решті позовних вимог ОСОБА_7 відмовити.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Полтавського апеляційного суду через Автозаводський районний суд м. Кременчука протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію даного вироку.

Суддя ОСОБА_13