ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5428/26 Справа № 192/402/26 	  	Суддя у 1-й інстанції - Щербина Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
судді-доповідача Халаджи О. В.
суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П., 
розглянувши без повідомлення учасників справи у м. Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2026 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гайдамацьке» (суддя першої інстанції Щербина Н.О.),

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2026 року ОСОБА_1 звернулась до Солонянського районного суду Дніпропетровської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з ТОВ «Гайдамацьке» за договорами оренди земельних ділянок в розмірі по 22 000 грн. за кожну земельну ділянку за 2025 рік, а всього 44 000 грн..
Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2026 року відмовлено у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з ТОВ «Гайдамацьке». 
Із вказаною ухвалою суду не погодилась ОСОБА_1 та подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що вона постановлена з порушенням норм процесуального права, а також без врахування обставин справи.
Зокрема зазначала, що до заяви про видачу судового наказу нею було надано витяг із технічної документації нормативної грошової оцінки земельних ділянок, завдяки відомостям якого можливо здійснити розрахунок орендної плати земельних ділянок у відповідності до положень договорів оренди та вимог закону. Крім того звертає увагу, що відповідно кожної банківської виписки, яку було надано до суду разом із заявою про видачу судового наказу, саме Боржником вказано під час перерахування сум орендної плати призначення платежу, наприклад в 2024 році: «Perekaz koshtiv-orenda zemel'noho paia 2024r», і таких платежу було два, тобто за кожну земельну ділянку. Також вважає, що на прийняття оскаржуваної ухвали суду вплинуло подання процесуально не передбаченого відзиву на позовну заяву, в якому боржник вказує на нібито переплату орендної плати. Крім того вважає безпідставним позначку в ЄДРС про те, що оскаржувана ухвала набирає законної сили 23.02.2026 року.
Враховуючи наведене просила ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2026 року скасувати на направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Представником ТОВ «Гайдамацьке» - адвокатом Нугаєвою В.В. подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просила відмовити у її задоволенні, а у хвалу суду від 23.02.2026 року залишити без змін. Зокрема зазначає, що між товариством та ОСОБА_1 дійсно укладено договори оренди земельних ділянок, однак заявлений орендодавцем розмір орендної плати, навіть з урахуванням проведеної грошової оцінки земельних ділянок, є помилковим. А надані до заяви банківські виписки не свідчать про погодження розміру орендної плати між сторонами.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України, окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду щодо відмови у видачі судового наказу.
Згідно ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Оскільки, в даній справі оскаржується ухвала про відмову у видачі судового наказу, то її розгляд слід проводити без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи у видачі судового наказу суд першої інстанції курувався п.8 ч.1 ст. 165 ЦПК України та виходи в із того, що з матеріалів справи не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою зверталась ОСОБА_1 ..
Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо (частина друга та третя статті 19 ЦПК України).
Наказне провадження - це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою про видачу судового наказу особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.
Порядок вирішення справ в наказаному провадженні законодавцем визначено в Розділі ІІ «наказне провадження» ЦПК України (статті 160-173).
Відповідно до частини першої статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.
Судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу до юридичної особи або фізичної особи - підприємця про стягнення заборгованості за договором (іншим, ніж про надання житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення), укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 7 частини 1 статті 161 ЦПК України).
Частиною 2 вказаної вище статті зазначено, що особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір.
Статтею 163 ЦПК України встановлені вимоги щодо форми і змісту заяви про видачу судового наказу.
Саме безспірність вимог є підставою для видачі судового наказу, в іншому випадку вирішення питання стягнення заборгованості вирішується судом в порядку позовного провадження (загального або спрощеного) з дотриманням принципів змагальності сторін, доведення учасниками справи обставин, що мають значення для справи і на які кожна сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно частини першої статті 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: 1) заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу; 2) заяву подано особою, яка немає процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка немає права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано; 3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу; 4) наявні обставини, передбачені частиною першою статті 186 цього Кодексу; 5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою; 6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ; 7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6частини першої цієї статті; 8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу; 9) заяву подано з порушенням правил підсудності.
Статтею 526 ЦК України визначені загальні умови виконання зобов`язання, зокрема, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.
Згідно частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (частина перша статті 610 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу ОСОБА_1 посилалась на те, що між нею та ТОВ «Гайдамацьке» укладено договори оренди земельних ділянок, за якими існує заборгованість зі сплати орендної плати. При цьому зазначала, що враховуючи проведену оцінку земельних ділянок, орендна плата збільшилась до 22 000 грн. за кожну земельну ділянку.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом ОСОБА_1 дійсно є власницею земельних ділянок кадастрові номери 1225086000:02:026:0001 та 1225086000:02:026:0002, які перебувають в оренді на підставі відповідних договорів від 03 серпня 2015 року. 
Однак із вказаних договорів вбачається, що відповідно до п. 9 орендна плата справляється у грошовій формі та має бути у розмірі не менше ніж три відсотка вартості земельного паю, а саме 7 784,43 грн. Крім того за згодою сторін розрахунки щодо орендної плит можуть здійснюватися у натуральній формі. Також розмір орендної плати переглядається щорічно у відповідно до умов п.12 договорів оренди землі від 03 серпня 2015 року. 
При цьому заявлений ОСОБА_1 розмір заборгованості складає по 22 000 грн. за кожну земельну ділянку. 
Враховуючи наведене суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про те, що доказів того, що сторони дійшли згоди про збільшення розміру орендної плати до 22 000 грн. матеріали справи не містять.
При цьому посилання апелянта на те, що він має право вимагати вказаного вище розміру орендної плати у товариства в рамках наказного провадження, враховуючи проведення нормативно грошової оцінки земельної ділянки, не беруться судом апеляційної інстанції у даному випадку, оскільки наказне провадження передбачає безспірність вимог.
Зокрема як зазначалось вище відповідно до приписів ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 161 цього Кодексу.
Суд під час вирішення питання щодо видачі судового наказу не розглядає спір по суті, не встановлює жодної обставини, а лише на підставі безспірної вимоги стягує або відмовляє у стягненні грошової суми.
Аналізуючи приписи пункту 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження № 14 від 23 грудня 2011 року колегія приходить до висновку, що якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за наявності відповідних договорів, заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків, а також чинність таких цивільно-правових угод.
Апеляційний суд ще раз наголошує, що судовий наказ може бути виданий на стягнення заборгованості за договором, за відсутності спору щодо виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, підстав для пред`явлення відповідної вимоги та стягуваних сум (спору про право цивільне). При цьому, якщо з поданої заяви і доданих документів вбачається спір про право, не вбачається виникнення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу (відсутня відповідна підстава для пред`явлення вимоги), існує заперечення боржника проти вимог стягувача, видача судового наказу не допускається. Зазначене не виключає можливості вирішення спору про право в порядку відповідного позовного провадження.
Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги надані заявницею квитанції, оскільки вони з огляду на заперечення товариства щодо погодження орендної плати саме у розмірі 22 000 грн. не є належними та допустимими доказами безспірності вимог ОСОБА_1 .
Апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування ухвали про відмову у видачі судового наказу.
Також слід звернути увагу, що зазначене не перешкоджає реалізації гарантованого права на доступ до правосуддя, оскільки не перешкоджає ОСОБА_1  повторно звернутись із заявою про видачу судового наказу або із відповідною заявою у рамках позовного провадження.
З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Керуючись ст. ст. 368, 369, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд –

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:          О.В. Халаджи

А.В. Гапонов

Л.П. Никифоряк