ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/9483/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Чумака Ю. Я. - головуючого, Дроботової Т. Б., Багай Н. О.,
секретар судового засідання - Лелюх Є. П.,
за участю представників:
позивача - Мінченка Я. В. (адвокат),
відповідача - Становової Ю. В. (адвокат),
розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест-Текст" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2025 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2025 у справі
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест-Текст"
до Акціонерного товариства "Українська залізниця"
про зобов`язання прийняти товар та стягнення грошових коштів.
Короткий зміст і підстави позовних вимог
1. 31.07.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю "Бест-Текст" (далі - ТОВ "Бест-Текст", Товариство, постачальник, позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - АТ "Укрзалізниця", покупець, відповідач) про:
1) зобов`язання покупця виконати в натурі договір поставки від 21.12.2023 № УЦВ-02-08223-01 (далі - договір поставки від 21.12.2023, договір № УЦВ-02-08223-01) та прийняти від постачальника товар, а саме "Чохол на подушку (напірник) 60х60 см" у кількості 48 030 штук на загальну суму 4 247 773,20 грн згідно з видатковими накладними: від 15.03.2024 № 39 у кількості 20 000 штук на загальну суму 1 768 800 грн, від 15.03.2024 № 42 у кількості 13 030 штук на загальну суму 1 152 373,20 грн, від 15.03.2024 № 43 у кількості 15 000 штук на загальну суму 1 326 600 грн; 
2) стягнення з АТ "Укрзалізниця" на користь ТОВ "Бест-Текст" 4 247 773,20 грн вартості товару, посилаючись на положення статей 664, 690, 692 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). 
2. Позовна заява обґрунтовується неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки від 21.12.2023 у частині прийняття та оплати вартості партії товару в кількості 48 030 штук, відправленого Товариством на адресу відповідача на умовах СРТ перевізником (Товариством з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта" (далі - ТОВ "Нова Пошта")) за експрес-накладними від 15.03.2024 № 59001119173262, від 16.03.2024 № 59001119423202, від 16.03.2024 № 59001119425165, від одержання якої (партії товару) уповноважений представник АТ "Укрзалізниця" Гобела П. М. відмовився з тих причин, що він є приватною особою та не має стосунку до організації отримувача. 
У відзиві на позовну заяву відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог у зв`язку з неналежним оформленням позивачем експрес-накладних ТОВ "Нова Пошта" №№ 59001119173262, 59001119423202, 59001119425165, а саме шляхом зазначення найменування товару, який постачається - спецодяг та палети, що не відповідає найменуванню товару, який мав бути поставлений за договором № УЦВ-02-08223-01 (чохол на подушку (напірник) 60х60 см), унаслідок чого покупець правомірно відмовився від прийняття помилково надісланого товару та від його оплати.
Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій
3. Господарський суд міста Києва рішенням від 28.01.2025 (суддя Котков О. В.), залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2025 (головуючий - Яценко О. В., судді Гончаров С. А., Тищенко О. В.), у задоволенні позову відмовив повністю.
4. Рішення та постанова мотивовані необґрунтованістю позовних вимог з огляду на те, що: 
1) через неналежне оформлення позивачем експрес-накладних №№ 59001119173262, 59001119423202, 59001119425165 шляхом зазначення в них іншого товару (спецодяг і палети), поставку якого не було передбачено договором поставки від 21.12.2023 (чохол на подушку (напірник)), уповноважена особа покупця правомірно відмовилася від отримання товару, а тому немає правових підстав для зобов`язання відповідача прийняти та оплатити спірний товар;
2) позовні вимоги про стягнення з АТ "Укрзалізниця" на користь ТОВ "Бест-Текст" 4 247 773,20 грн вартості товару не сформульовані як самостійні, не містять окремого обґрунтування і доказів, а є правовим наслідком задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача виконати в натурі договір поставки від 21.12.2023 і прийняти від постачальника товар, то за відсутності підстав для такого також не можуть бути задоволені.
При цьому суд апеляційної інстанції зазначив про те, що: 1) вказані накладні не містять посилання на постачання товару саме за договором № УЦВ-02-08223-01; 2) хоча умовами договору поставки від 21.12.2023 не передбачено направлення позивачем відповідачу повідомлення щодо надсилання товару через перевізника (ТОВ "Нова Пошта"), проте, враховуючи, що відповідні експрес-накладні не містили посилання на поставку товару за договором № УЦВ-02-08223-01, уповноважена особа АТ "Укрзалізниця" при отриманні повідомлення ТОВ "Нова Пошта" про доставку товару не мала можливості встановити того, що товар постачається саме за цим договором.
Водночас, відхиляючи посилання Товариства на недотримання відповідачем визначеного договором № УЦВ-02-08223-01 та Інструкцією П-7 порядку приймання товарів за якістю, апеляційний суд зауважив, що для дотримання такого порядку у покупця мали бути підстави для прийняття такого товару, зокрема обізнаність про те, що спірний товар постачається саме на умовах цього договору, однак у цьому випадку таких підстав не було, позаяк відповідача не було поінформовано, що постачання товару здійснюється саме на умовах договору поставки від 21.12.2023, а тому у покупця не було підстав для застосування до прийняття товару порядку приймання товарів за якістю, передбаченого цим договором та Інструкцією П-7.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
5. Не погоджуючись із рішенням місцевого господарського суду та постановою суду апеляційної інстанції, ТОВ "Бест-Текст" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить зазначені судові рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
6. На обґрунтовування своїх вимог скаржник посилається на неправильне застосування та порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, наголошуючи на тому, що: 
1) суди не врахували висновку щодо застосування положень статей 666, 670, 672, 678, 686 ЦК України у подібних правовідносинах (в контексті того, що право вимагати прийняття та оплати товару продавець може реалізувати лише у тих випадках, коли покупець відмовляється від прийняття товару без достатніх правових підстав, передбачених статтями 666, 670, 672, 678, 686 ЦК України), викладеного у пункті 57 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 920/618/18;
2) суди не врахували висновку щодо застосування норм статей 662, 664 ЦК України та Правил "ІНКОТЕРМС" у редакції 2020 року у подібних правовідносинах (у контексті того, що спосіб доставки товару СPT означає, що поставка відбулася в момент, коли продавець доставив товар названому перевізникові або іншій особі в узгодженому сторонами місці. Продавець оплачує перевезення товару до названого пункту призначення. Продавець зобов`язаний повідомити покупця про час доставки товару в узгоджене місце. Перехід ризиків та, відповідно, перехід права власності на товар до його набувача пов`язується із моментом передання товару перевізнику), викладеного у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18.05.2023 у справі № 824/97/22, від 21.03.2024 у справі № 824/99/22, від 27.06.2024 у справі № 824/98/22;
3) на теперішній час відсутні висновки Верховного Суду щодо питання застосування норми статті 712 ЦК України в подібних правовідносинах, а саме: щодо правової природи товаросупровідних документів (товарно-транспортна накладна, експрес-накладна) у господарських відносинах за договором поставки, зокрема характеру товаросупровідного документа як документа, який фіксує не порядок передачі-прийняття товару, а порядок перевезення такого товару загалом; окремі недоліки товаросупровідних документів (товарно-транспортна накладна, експрес-накладна) не є підставою для відмови покупця допустити товар до розвантаження як одного з етапів поставки товару; факт невідповідності асортименту товару за договором поставки може бути встановлено лише після його допуску до розвантаження та складання відповідного акта; 
4) суди не дослідили зібрані у справі докази, зокрема, лист ТОВ "Нова Пошта" від 25.03.2024 № 01585 (щодо підстав відмови одержувача у прийнятті товару), лист ТОВ "Бест-Текст" від 04.04.2024 № 04-04/7/2024 (щодо наміру Товариства повторно поставити товар).
Узагальнений виклад позиції іншого учасника справи
7. АТ "Укрзалізниця" у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення з мотивів, викладених в оскаржуваних рішенні та постанові.
Розгляд справи Верховним Судом 
8. Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду ухвалою від 02.06.2025 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Бест-Текст" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2025 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2025 у справі № 910/9483/24 та призначив розгляд цієї справи в судовому засіданні на 15.07.2025.
Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду ухвалою від 15.07.2025 зупинив касаційне провадження у справі № 910/9483/24 до закінчення перегляду Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду судових рішень у справі № 910/8181/24 та оприлюднення в установленому законом порядку повного судового рішення, ухваленого за результатами такого перегляду.
Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.04.2026 поновлено касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Бест-Текст" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2025 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2025 у справі № 910/9483/24 та призначено її до розгляду на 19.05.2026.
Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
9. 21.12.2023 за результатами проведення електронних торгів № UA-2023-10-02-002255-a, переможцем яких визнано позивача, ТОВ "Бест-Текст" (постачальник) і АТ "Укрзалізниця" (покупець) уклали договір № УЦВ-02-08223-01, за умовами пунктів 1.1, 1.2 якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупцю товар відповідно до специфікацій, що є невід`ємними частинами цього договору, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей товар на умовах цього договору. Найменування товару: вироби домашнього текстилю (чохли на подушку (напірники)). 
У пунктах 4.1, 4.2, 4.6 договору поставки від 21.12.2023 сторони погодили, що постачальник здійснює поставку товару автомобільним або залізничним транспортом на умовах СРТ (перевезення сплачено до...), пункт призначення - Київська обл., м. Фастів (або згідно з рознарядкою покупця) відповідно до Правил "ІНКОТЕРМС" у редакції 2020 року. У випадку наявності розбіжностей між умовами цього договору та Правилами "ІНКОТЕРМС" у редакції 2020 року умови цього договору матимуть перевагу. Поставка товару проводиться партіями протягом строку дії договору тільки на підставі наданої письмової рознарядки покупця, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності покупця до приймання товару. Строк поставки товару - протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з моменту надання письмової рознарядки покупцем. Місце поставки - Київська обл., м. Фастів (або згідно з рознарядкою покупця). Право власності на товар переходить до покупця з дати поставки товару. Датою поставки товару вважається дата підписання сторонами акта прийому-передачі товару та/або видаткової накладної. 
Згідно з пунктом 6.3 договору № УЦВ-02-08223-01 загальна ціна договору становить 5 309 053,20 грн (з ПДВ). Ціна договору включає в себе обов`язкові платежі, у тому числі на користь третіх осіб, пов`язані з виконанням цього договору. Будь-яка додаткова вартість окремих витрат, пов`язаних із виконанням нього договору, не сплачується покупцем окремо та вважається врахованою у ціні цього договору. 
Пунктом 7.2 договору поставки від 21.12.2023 передбачено, що оплата за кожну партію поставленого товару за цим договором проводиться покупцем на 10 (десятий) робочий день з дати оформлення та реєстрації податкової накладної згідно з вимогами законодавства України, відповідно до рахунку-фактури на поставлену партію товару, обумовлену згідно з пунктом 4.2 цього договору, при наявності документів, зазначених у пункті 5.4 цього договору, та за умови отримання позитивного висновку щодо якості товару за результатами проведення вхідного контролю філією, що є кінцевим вантажоодержувачем товару.
Сторонами також підписано специфікацію № 1 до договору № УЦВ-02-08223-01, якою погоджено найменування та кількість товару, що підлягає поставці за цим договором, а саме: чохол на подушку (напірник) 60х60 см у кількості 60 030 штук на загальну суму 5 309 053,20 грн; виробник: фізична особа - підприємець Ольмезов С. І.
10. Як зазначив суд апеляційної інстанції, 01.02.2024 філією "Центр забезпечення виробництва" АТ "Укрзалізниця" (далі - філія "ЦЗВ") на електронну адресу ТОВ "Бест-Текст" надіслано рознарядку від 10.01.2024 № ЦЗВ-20/90, згідно з якою товар у кількості 60 030 штук на загальну суму 5 309 053,20 грн мав бути поставлений одержувачу - Виробничому підрозділу "Вагонна дільниця ст. Київ-Пасажирський" філії "Пасажирська компанія" АТ "Укрзалізниця" до ПКВЧ-1 Київ (вул. Уманська, 8, Солом`янський р-н, м. Київ).
11. Позивач зазначає про те, що ним у період із 15.03.2024 по 16.03.2024 на адресу відповідача було відправлено товар "Чохол на подушку (напірник) 60х60 см" у загальній кількості 48 030 штук на загальну суму 4 247 773,20 грн, а саме: 1) 15.03.2024 засобами кур`єрської доставки ТОВ "Нова Пошта" відправлено товар "Чохол на подушку (напірник) 60х60 см" у кількості 20 000 штук на загальну суму 1 768 800 грн, що підтверджується експрес-накладною від 15.03.2024 № 59001119173262 (видаткова накладна від 15.03.2024 № 39); 2) 16.03.2024 засобами кур`єрської доставки ТОВ "Нова Пошта" відправлено відповідачу товар "Чохол на подушку (напірник) 60х60 см" у кількості 13 030 штук на загальну суму 1 152 373,20 грн, що підтверджується експрес-накладною від 16.03.2024 № 59001119423202 (видаткова накладна від 15.03.2024 № 42); 3) 16.03.2024 засобами кур`єрської доставки ТОВ "Нова Пошта" відправлено відповідачу товар "Чохол на подушку (напірник) 60х60 см" у кількості 15 000 штук на загальну суму 1 326 600 грн, що підтверджується експрес-накладною від 16.03.2024 № 59001119423202 (видаткова накладна від 15.03.2024 № 43).
Однак, аналізуючи зміст експрес-накладних від 15.03.2024 № 59001119173262, від 16.03.2024 № 59001119423202 і від 16.03.2024 № 59001119423202, судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач при їх заповненні зазначив про постачання інших товарів - спецодягу і палетів.
12. Оскільки товар за вказаними експрес-накладними одержувач (покупець) відмовився отримувати, 22.03.2024 Товариство листом № 2203/3 звернулося до ТОВ "Нова Пошта" із проханням надати відповідь про причини невручення товару.
У відповідь листом від 25.03.2024 № 01585 ТОВ "Нова Пошта" повідомило постачальника про те, що товар за експрес-накладними №№ 59001119173262, 59001119423202, 59001119425165 одержувач відмовився отримувати, оскільки не має стосунку до організації одержувача та є приватною особою.
13. 04.04.2024 ТОВ "Бест-Текст" направило на адресу філії "ЦЗВ" листа № 04-04/7/2024, в якому просило відповідача прийняти та оплатити товар "Чохол на подушку (напірник) 60х60 см" у кількості 48 030 штук. 
Надіслання вказаного листа підтверджується описом вкладення і накладною від 04.04.2024 № 0319004992470.
Проте зазначений лист залишено покупцем без відповіді.
Позиція Верховного Суду
14. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши у межах вимог касаційної скарги наведені в ній доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, подані заперечення, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача (покупця) виконати в натурі договір поставки та прийняти від постачальника товар згідно з видатковими накладними
15. До правовідносин за укладеним між сторонами договором поставки застосовуються як загальні положення про зобов`язання, так і спеціальні норми ЦК України та Господарського кодексу України, чинного до 27.08.2025 (далі - ГК України), які регулюють правовідносини за договором поставки та купівлі-продажу. Нормативно-правовим обґрунтуванням поданого позову, зокрема, визначено положення статей 664, 689, 690, 692 ЦК України та статей 193, 202 ГК України.
16. Відповідно до частини 1 статті 265 та частини 2 статті 266 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець) зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.
17. Згідно з частинами 1, 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
18. Як убачається зі змісту статті 265 ГК України та статей 655, 662, 663, 712 ЦК України, у спірних правовідносинах постачальник (позивач) є стороною, яка зобов`язана передати товар належної якості та асортименту з його приналежностями покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк - відповідно до положень статті 530 ЦК України.
Відповідач (покупець) є особою, управненою вимагати належного виконання цього обов`язку від продавця. 
Водночас у силу частини 1 статті 613 ЦК України відповідач як кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване йому позивачем як боржником належним чином, а також вчинити дії, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.
19. Так, у силу частини 1 статті 689 ЦК України покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу.
20. Якщо покупець (одержувач) відмовився прийняти переданий продавцем товар, то він зобов`язаний забезпечити схоронність товару, негайно повідомивши про це продавця. Якщо покупець зволікає з прийняттям товару або відмовився його прийняти без достатніх підстав, продавець має право вимагати від нього прийняти та оплатити товар або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. 
Відповідне регулювання взаємних прав та обов`язків щодо прийняття переданого товару передбачено частинами 1 та 4 статті 690 ЦК України.
21. Разом із тим обов`язок покупця вчинити дії з прийняття поставки полягає не тільки у прийнятті поставленого (переданого) товару, але й у вчиненні ним усіх дій, яких можна було би розумно очікувати від нього для того, щоб дозволити продавцю здійснити поставку. 
Так, частиною 2 статті 689 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.
22. У цій справі суди попередніх інстанцій встановили і скаржник не спростовує тих обставин, що ціна договору поставки визначена його умовами, а загальна кількість товарів, їх асортимент - специфікацією за взаємною згодою.
Надаючи письмову рознарядку, яка у розумінні пункту 4.2 договору поставки від 21.12.2023 вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності покупця до приймання товару, покупець не визначає кількість, обсяг чи асортимент товару, що підлягає поставці (адже це визначено договором), а реалізує надані йому договором правомочності визначити строк поставки та обсяг партії товару та вчиняє дії, спрямовані на забезпечення передання та одержання товару від продавця у майбутньому.
23. За змістом положень частин 1, 2 статті 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 664 ЦК України визначено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:
1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;
2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
24. Як достовірно встановлено судами попередніх інстанцій, відповідач надіслав позивачу (постачальнику) письмову рознарядку від 10.01.2024 № ЦЗВ-20/90, згідно з якою товар (чохол на подушку (напірник) 60х60 см) у кількості 60 030 штук на загальну суму 5 309 053,20 грн мав бути поставлений одержувачу, тобто вчинив необхідні підготовчі дії покупця задля забезпечення прийняття вказаного товару, однак надалі правомірно відмовився від прийняття товару з огляду на неналежне оформлення Товариством (відправником) експрес-накладних ТОВ "Нова Пошта" №№ 59001119173262, 59001119423202, 59001119425165, позаяк у цих накладних було зазначено зовсім інший товар (спецодяг і палети), постачання якого не було передбачено договором поставки від 21.12.2023.
25. Таким чином, судами першої та апеляційної інстанцій не встановлено, матеріали справи не містять і скаржником не доведено відмови покупця від прийняття товару без достатніх на те підстав, що згідно з частиною 4 статті 690 ЦК України надавало би продавцю (постачальнику) право вимагати від покупця прийняти та оплатити товар.
26. Разом із тим надалі, тобто після повернення перевізником товару на склад постачальника, що скаржником не заперечується, позивач не виявляв наміру відмовитися від договору поставки від 21.12.2023, навпаки, навіть усупереч небажанню покупця прийняти товар та оплатити його, не втратив інтересу щодо виконання свого зобов`язання, підтвердженням чого є надісланий на адресу філії "ЦЗВ" лист ТОВ "Бест-Текст" від 04.04.2024 № 04-04/7/2024 із проханням до відповідача прийняти та оплатити товар "Чохол на подушку (напірник) 60х60 см" у кількості 48 030 штук.
Колегія суддів зауважує, що позивач звернувся до суду за захистом своїх прав у відносинах поставки (купівлі-продажу) шляхом зобов`язання відповідача виконати обов`язок за укладеним між сторонами за результатами електронних торгів договором поставки, а саме прийняти від позивача товар, посилаючись на необхідність примусового виконання відповідачем обов`язку в натурі.
27. Щодо застосування такого способу захисту, як примусове виконання обов`язку в натурі, Велика Палата Верховного Суду у пункті 87 постанови від 11.06.2019 у справі № 910/15651/17 виснувала про те, що цей спосіб захисту застосовується у зобов`язальних правовідносинах у випадках, коли особа має виконати зобов`язання на користь позивача, але відмовляється від виконання останнього чи уникає його. Примусове виконання обов`язку в натурі передбачає імперативне присудження за рішенням суду (стягнення, витребування тощо) і не спрямоване на підсилення існуючого зобов`язання, яке не виконується, способом його відтворення в резолютивній частині рішення суду аналогічно тому, як його було унормовано сторонами в договорі.
28. У спірних правовідносинах відповідач є боржником у його зобов`язанні сплатити кошти, а позивач, відповідно, - кредитором у цьому зобов`язанні; неотримання належних йому за договором коштів становить зміст порушеного права позивача. 
29. Зміст позовної заяви та касаційної скарги свідчить про те, що скаржник (позивач) вважає належним та ефективним способом захисту своїх прав вимогу про зобов`язання покупця виконати обов`язок у натурі - прийняти й оплатити товар, посилаючись при цьому на положення частини 4 статті 690 ЦК України, згідно з якою в разі, якщо покупець без достатніх підстав зволікає з прийняттям товару або відмовився його прийняти, продавець має право вимагати від нього прийняти та оплатити товар або має право відмовитися від договору купівлі-продажу.
30. У пунктах 68- 71, 81, 82, 89- 100, 105, 111, 114, 115 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.03.2026 у справі № 910/8181/24, до завершення розгляду якої зупинялося касаційне провадження у справі № 910/9483/24, що розглядається, сформульовано такі висновки щодо застосування положень пункту 5 частини 2 статті 16 та статей 611, 690, 692 ЦК України у подібних правовідносинах: 
"68. Саме по собі судове рішення про зобов`язання покупця прийняти товар не породжує у покупця обов`язку здійснити оплату вартості такого товару в межах виконання відповідного рішення суду. Крім того, відсутній механізм виконання такого рішення у примусовому порядку.
69. Водночас, у випадку невиконання покупцем обов`язку по сплаті вартості товару після його прийняття відповідно до судового рішення, постачальник буде змушений повторно звертатися до суду з новим позовом про стягнення вартості переданого товару.
70. Крім того, договором передбачена складна та поетапна процедура прийняття товару за кількістю та якістю з переліком низки обов`язкових умов щодо його прийняття та порядку вирішення спорів, які можуть виникати на цій стадії (як домовилися діяти сторони у разі виявлення недоліків, включно з можливістю залучення ними для оцінки якості товарів незалежної експертної організації). І зобов`язання судом відповідача прийняти товар відповідно до умов Договору не виключає застосування цієї процедури, а отже і подальших спорів між сторонами щодо відмови покупця прийняти неякісний, некомплектний товар, без належної документації, чи товар, що не відповідає узгодженому між сторонами асортименту.
71. Це все зумовлює неможливість примусового виконання рішень судів про зобов`язання відповідача "прийняти товар відповідно до умов Договору".
81. З матеріалів справи вбачається, що договір про закупівлю товарів між сторонами був укладений за результатами проведення відкритих торгів у порядку, визначеному Законом України "Про публічні закупівлі".
82. Позивач як переможець публічних закупівель мав "виправдане очікування" стосовно того, що публічна закупівля (придбання замовником товарів у порядку, встановленому згаданим Законом) відбулася і, відповідно, весь товар, зазначений у Специфікації до Договору, буде прийнятий та оплачений відповідачем як покупцем.
89. У випадку, якщо покупець не вчиняє дій, спрямованих на належне і добросовісне виконання своїх договірних зобов`язань перед продавцем, правовідносини сторін за договором купівлі-продажу можуть бути врегульовані відповідно до норм ЦК України.
90. Зокрема, частина четверта статті 690 ЦК України передбачає, що в разі якщо покупець без достатніх підстав зволікає з прийняттям товару або відмовився його прийняти, продавець має право вимагати від нього прийняти та оплатити товар або має право відмовитися від договору купівлі-продажу.
91. Сама стаття 690 ЦК України регулює питання зберігання товару, не прийнятого покупцем. Так, згідно з положеннями частин першої та другої цієї статті якщо покупець (одержувач) відмовився від прийняття товару, переданого продавцем, він зобов`язаний забезпечити схоронність цього товару, негайно повідомивши про це продавця. Продавець зобов`язаний забрати (вивезти) товар, не прийнятий покупцем (одержувачем), або розпорядитися ним в розумний строк.
92. Отже, очевидним є те, що регулювання наведеної статті охоплює випадки, коли продавець доставив товар покупцеві відповідно до умов договору.
93. Відповідно до частини першої та другої статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.
94. Частини перша та друга статті 692 ЦК України встановлюють правило про строк оплати товарів покупцем, яке є загальним і діє, якщо спеціальними правилами або умовами договору не передбачено інший строк оплати.
95. У випадку, коли покупець відмовився як прийняти товар, так і оплатити його, спеціальними приписами частини четвертої статті 692 ЦК України передбачено, що продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору.
96. Реалізація зазначених у частині четвертій статті 692 ЦК України способів захисту прав продавця залежить від стану виконання договору в конкретних правовідносинах та здійснюється на вибір продавця.
97. Так, у разі якщо покупець, діючи недобросовісно, не виконує або ухиляється від виконання своїх договірних зобов`язань, що в свою чергу унеможливлює виконання постачальником власних зобов`язань з поставки товару та позбавляє (порушує) його права на отримання обумовлених у Договорі коштів як оплати вартості такого товару, за умови вжиття постачальником усіх залежних від нього заходів для виконання Договору, постачальник може на свій вибір обрати спосіб захисту своїх порушених прав.
98. Передбачені частиною четвертою статті 692 ЦК України правові наслідки є проявом охоронної складової цієї норми, спрямованої саме на захист порушених прав продавця у спірних правовідносинах, що відповідають правовим наслідкам порушення зобов`язання, передбаченим статтею 611 ЦК України, відповідно до змісту якої у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов`язання, відшкодування збитків.
99. Відповідні наслідки, передбачені частиною четвертою статті 692 ЦК України, застосовуються (на відміну від наслідків прострочення кредитора за статтею 612 ЦК України) саме у разі ухилення покупця від прийняття та оплати товару, як то й стверджує та доводить позивач за змістом позовної заяви та матеріалів справи.
100. У порядку obiter dictum об`єднана палата вважає за необхідне зазначити, що, обираючи конкретний спосіб захисту, позивач має враховувати й відповідні правові наслідки, які можуть проявлятися у появі у нього відповідного обов`язку щодо поставки відповідного товару або у випадку відмови від договору - обмеження в участі у майбутніх процедурах з публічних закупівель.
105. Однак відмова продавця (постачальника) від договору як спосіб захисту своїх прав не може бути кваліфікована як зловживання продавцем у випадку, коли неможливість виконання ним (продавцем) своїх зобов`язань обумовлена безпосередньо недобросовісною поведінкою покупця.
111. Також позивач не позбавлений права на відшкодування збитків, завданих йому невиконанням покупцем своїх договірних зобов`язань, які можуть включати витрати на виготовлення чи придбання такого товару.
114. Об`єднана палата висновує, що, зважаючи на положення статей 538, 611, 655, 692 ЦК України, у випадку порушення покупцем умов договору закупівлі (купівлі-продажу) продавець може звернутися до таких способів захисту своїх порушених прав:
- відмова від договору (в частині невиконаних зобов`язань);
- вимога про стягнення вартості товару;
- вимога про відшкодування покупцем збитків, яких продавець зазнав внаслідок невиконання покупцем своїх договірних зобов`язань (може бути заявлена як окремо, так і додатково до інших).
115. У цьому випадку вимога позивача (продавця) про зобов`язання відповідача (покупця) прийняти товар є неефективним способом захисту прав, оскільки товар не був доставлений покупцю. З огляду на встановлені у цій справі обставини до правовідносин сторін підлягають застосуванню положення частини четвертої статті 692 ЦК України та визначені цією статтею способи захисту прав продавця: вимога оплатити товар, який підлягав продажу (поставці) відповідно до погоджених сторонами умов Договору або відмова від Договору. Також може бути заявлена вимога про відшкодування збитків, завданих невиконанням покупцем своїх договірних зобов`язань".
31. У справі, що розглядається, ТОВ "Бест-Текст" заявило позовну вимогу немайнового характеру - про зобов`язання контрагента (покупця) виконати в натурі договір поставки від 21.12.2023 і прийняти від постачальника (позивача) товар згідно з видатковими накладними.
32. Натомість доводи скаржника про безпідставну відмову покупця від прийняття товару, поставленого за неналежно оформленими Товариством (відправником) експрес-накладними ТОВ "Нова Пошта" №№ 59001119173262, 59001119423202, 59001119425165, що, на думку скаржника, зумовлює обов`язок відповідача прийняти товар, суперечать правовому висновку щодо вимоги про стягнення вартості товару, як ефективного способу захисту прав продавця (постачальника), викладеному у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.03.2026 у справі № 910/8181/24.
33. Водночас, зважаючи на те, що обрання позивачем неналежного або неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові незалежно від інших встановлених судом обставин (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (пункт 54), від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19 (пункт 99), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 155)), унаслідок чого суди попередніх інстанцій передчасно відмовили у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання відповідача (покупця) виконати в натурі договір поставки та прийняти від постачальника товар у зв`язку з її необґрунтованістю, Верховний Суд убачає підстави для зміни оскаржуваних судових рішень місцевого та апеляційного господарських судів шляхом викладення їх мотивувальних частин у редакції цієї постанови, зокрема з обґрунтуванням відмови у задоволенні зазначеної позовної вимоги саме обранням позивачем неефективного способу захисту своїх прав як продавця (постачальника).
Щодо позовної вимоги про стягнення з покупця вартості товару, повернутого постачальнику (позивачу)
34. Із мотивів, детально наведених у пунктах 4, 23- 25 цієї постанови, та враховуючи відсутність встановлення судами першої та апеляційної інстанцій недобросовісної поведінки відповідача у діях щодо відмови в прийнятті товару, поставленого Товариством (відправником) за неналежно оформленими експрес-накладними ТОВ "Нова Пошта" №№ 59001119173262, 59001119423202, 59001119425165, колегія суддів вважає правильним висновок судів про необґрунтованість позовної вимоги про стягнення з АТ "Укрзалізниця" на користь ТОВ "Бест-Текст" 4 247 773,20 грн вартості товару, що виключає підстави для скасування чи зміни оскаржуваних рішення та постанови в цій частині позову.
Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України
35. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду також зазначала, що ГПК України визначено процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, що полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду. Логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів указує на те, що в цілях застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного господарського суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки об`єднаної палати Касаційного господарського суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного господарського суду. Тому незалежно від того, чи перераховані усі постанови, в яких викладено правову позицію, від якої в цій справі відступив Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду (див. постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19 (пункти 9.27, 9.28), від 20.03.2026 у справі № 910/8181/24 (пункт 116)).
36. Обрання позивачем неналежного або неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові незалежно від інших встановлених судом обставин (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (пункт 54), від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19 (пункт 99), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 155)), що в свою чергу виключає необхідність надання Верховним Судом оцінки будь-яким іншим аргументам скаржника.
37. Зокрема, колегія суддів відхиляє, як передчасні, зазначені на обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, доводи скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій висновку щодо застосування положень статей 666, 670, 672, 678, 686 ЦК України в подібних правовідносинах (у контексті того, що право вимагати прийняття та оплати товару продавець може реалізувати лише у тих випадках, коли покупець відмовляється від прийняття товару без достатніх правових підстав, передбачених статтями 666, 670, 672, 678, 686 ЦК України), викладеного у пункті 57 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 920/618/18.
38. Водночас суд касаційної інстанції не бере до уваги аргументи скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій висновку щодо застосування норм статей 662, 664 ЦК України та Правил "ІНКОТЕРМС" у редакції 2020 року у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18.05.2023 у справі № 824/97/22, від 21.03.2024 у справі № 824/99/22, від 27.06.2024 у справі № 824/98/22, з огляду на таке.
39. У зазначених постановах Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду виснував про те, що спосіб доставки товару СPT означає, що поставка відбулася в момент, коли продавець доставив товар названому перевізникові або іншій особі в узгодженому сторонами місці. Продавець оплачує перевезення товару до названого пункту призначення. Продавець зобов`язаний повідомити покупця про час доставки товару в узгоджене місце. Перехід ризиків та, відповідно, перехід права власності на товар до його набувача пов`язується із моментом передання товару перевізнику.
40. Разом із тим, ухвалюючи оскаржувану постанову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що: 1) матеріали справи не містять доказів того, що до відмови відповідача прийняти спірний товар позивач у будь-який спосіб заздалегідь повідомляв контрагента (покупця) про те, що на виконання умов договору поставки від 21.12.2023 постачальник направить товар через перевізника ТОВ "Нова Пошта" та про узгоджені місце та час доставки товару; 2) хоча умовами договору поставки від 21.12.2023 не передбачено направлення позивачем відповідачу повідомлення щодо надсилання товару через перевізника (ТОВ "Нова Пошта"), проте, враховуючи, що відповідні експрес-накладні не містили посилання на поставку товару за договором № УЦВ-02-08223-01, уповноважена особа АТ "Укрзалізниця" при отриманні повідомлення ТОВ "Нова Пошта" про доставку товару не мала можливості встановити того, що товар постачається саме за цим договором.
41. Таким чином, зміст оскаржуваної постанови переконливо свідчить про те, що суд апеляційної інстанції переглянув рішення місцевого господарського суду якраз відповідно до висновку щодо застосування положень норм статей 662, 664 ЦК України та Правил "ІНКОТЕРМС" у редакції 2020 року у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18.05.2023 у справі № 824/97/22, від 21.03.2024 у справі № 824/99/22, від 27.06.2024 у справі № 824/98/22, на неврахуванні якого (висновку) помилково наголошує скаржник.
Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України
42. У пункті 133 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц викладено такий висновок щодо застосування норми пункту 3 частини 2 статті 287 ГПК України:
"У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму матеріального чи процесуального права суди попередніх інстанцій застосували неправильно, а також обґрунтувати необхідність застосування такої правової норми для вирішення спору, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права, та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися".
Схожий за змістом правовий висновок викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.02.2021 у справі № 910/800/19 та від 13.04.2021 у справі № 910/17693/19 (пункт 25).
43. Таким чином, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини 2 статті 287 ГПК України скаржник повинен обґрунтувати, в чому саме полягає неправильне застосування норми матеріального права чи порушення норми процесуального права, щодо якої відсутній висновок Верховного Суду (у чому саме полягає помилка судів попередніх інстанцій при застосуванні відповідних норм права та як саме ці норми права судами було застосовано неправильно). При цьому формування правового висновку не може ставитися в пряму залежність від обставин конкретної справи та зібраних у ній доказів і здійснюватися поза визначеними ГПК України межами розгляду справи судом касаційної інстанції.
44. Ураховуючи достовірне встановлення судами попередніх інстанцій та неспростування скаржником тих обставин, що всупереч вимогам частини 1 статті 662 ЦК України позивач за експрес-накладними ТОВ "Нова Пошта" від 15.03.2024 № 59001119173262, від 16.03.2024 № 59001119423202, від 16.03.2024 № 59001119425165 поставив відповідачу зовсім інший товар (спецодяг і палети), поставку якого не було передбачено договором поставки від 21.12.2023, що зумовило правомірну відмову покупця від прийняття відвантаженого постачальником товару, позаяк відповідач очікував отримати саме визначений договором товар (чохли на подушку (напірник)), а скаржник необхідність формування Верховним Судом висновків щодо застосування положень статті 712 ЦК України у подібних правовідносинах (у контексті: 1) визначення правової природи товаросупровідних документів (товарно-транспортна накладна, експрес-накладна) у господарських відносинах за договором поставки, зокрема характеру товаросупровідного документа як документа, що фіксує не порядок передачі-прийняття товару, а порядок перевезення такого товару загалом; 2) окремі недоліки товаросупровідних документів (товарно-транспортна накладна, експрес-накладна) не є підставою для відмови покупця допустити товар до розвантаження як одного з етапів поставки товару; 3) факт невідповідності асортименту товару за договором поставки може бути встановлено лише після його допуску до розвантаження та складання відповідного акта) обґрунтовує саме неналежним оформленням згаданих експрес-накладних (шляхом помилкового зазначення виду товару, що поставлявся), колегія суддів відхиляє передчасні доводи скаржника про необхідність формування Верховним Судом правових висновків щодо наведених вище питань.
45. Водночас Верховний Суд зауважує, що у контексті необхідності формування висновку щодо визначення правової природи товарно-транспортної накладної у відносинах поставки товарів, зокрема як документа, що фіксує не порядок передачі-прийняття товару, а порядок перевезення такого товару загалом, Товариство у поданій касаційній скарзі визнає існування усталеного висновку про те, що товарно-транспортна накладна є доказом, який підтверджує факт надання/отримання транспортних послуг, викладеного в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду від 12.06.2018 у справі № 815/3310/17, від 06.08.2021 у справі № 640/18984/18, від 06.10.2021 у справі № 120/847/20-а, від 26.01.2023 у справі № 280/5647/19, від 02.03.2023 у справі № 804/644/16. 
46. У свою чергу твердження скаржника про відсутність на теперішній час висновків Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду правової природи товарно-транспортної накладної у відносинах поставки товарів спростовуються постановою від 30.10.2025 у справі № 910/9522/24, у пункті 59 якої Верховний Суд виснував про те, що товарно-транспортна накладна підтверджує факт надання послуг з перевезення товарів (якщо таке перевезення здійснюється на договірних умовах), документує рух матеріальних цінностей та є одним із доказів реальності здійснення господарської операції з постачання товарів.
47. Також колегія суддів не бере до уваги аргументи скаржника щодо необхідності формування Верховним Судом висновку про те, що факт невідповідності асортименту товару за договором поставки може бути встановлено лише після його допуску до розвантаження та складання відповідного акта, оскільки такі аргументи позивача свідчать про помилкове ототожнення ним різних відносин, які є предметом регулювання норм статей 662 і 671 ЦК України.
48. Так, частиною 1 статті 671 та частиною 1 статті 672 ЦК України передбачено, що у разі якщо за договором купівлі-продажу переданню підлягає товар у певному співвідношенні за видами, моделями, розмірами, кольорами або іншими ознаками (асортимент), продавець зобов`язаний передати покупцеві товар в асортименті, погодженому сторонами. Якщо продавець передав товар в асортименті, що не відповідає умовам договору купівлі-продажу, покупець має право відмовитися від його прийняття та оплати, а якщо він вже оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.
49. Натомість, як достеменно встановили суди попередніх інстанцій та не спростував скаржник, у спірних правовідносинах покупець відмовився прийняти відвантажений постачальником товар не у зв`язку з порушенням умов договору щодо асортименту товару (частина 1 статті 672 ЦК України), а з огляду на недотримання постачальником обов`язку з передачі товару, визначеного договором поставки від 21.12.2023, тобто всупереч вимогам частини 1 статті 662 ЦК України.
50. Наведеним вище виключається необхідність формування Верховним Судом зазначених правових висновків у спірних правовідносинах з огляду на різні фактичні обставини.
51. Таким чином, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних рішення та постанови із зазначеної підстави (схожий висновок про відсутність у Верховного Суду підстав для формування висновку щодо питання застосування наведеної скаржником норми права викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.08.2021 у справі № 916/1852/20, від 11.01.2022 у справі № 924/1263/19, від 05.07.2022 у справі № 904/7077/20, від 15.11.2022 у справі № 916/596/21, від 28.02.2023 у справі № 910/13661/21, від 23.05.2023 у справі № 910/10442/21, від 07.11.2023 у справі № 910/3733/23, від 23.01.2024 у справі № 904/1270/22, від 14.05.2024 у справі № 904/2130/23, від 08.10.2024 у справі № 912/2326/23, від 12.11.2024 у справі № 922/5494/23, від 28.01.2025 у справі № 924/1330/23, від 25.02.2025 у справі № 916/5340/23).
52. З огляду на викладене Верховний Суд убачає підстави для зміни мотивувальних частин судових рішень місцевого та апеляційного господарських судів, які помилково відмовили у задоволенні позову повністю в зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог, а не з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту своїх прав як продавця (у частині вимоги про зобов`язання відповідача (покупця) виконати в натурі договір поставки та прийняти від постачальника товар).
Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини 2 статті 287 ГПК України
53. За змістом пункту 4 частини 2 статті 287 та пункту 1 частини 3 статті 310 ГПК України підставою касаційного оскарження є недослідження судом зібраних у справі доказів, однак за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.
54. На обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини 2 статті 287 ГПК України, скаржник посилається на відсутність дослідження судами зібраних у справі доказів, зокрема листа ТОВ "Нова Пошта" від 25.03.2024 № 01585 (щодо підстав відмови одержувача у прийнятті товару), листа ТОВ "Бест-Текст" від 04.04.2024 № 04-04/7/2024 (щодо наміру Товариства повторно поставити товар).
55. Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1- 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу.
56. Таким чином, за змістом пункту 1 частини 3 статті 310 ГПК України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме по собі порушення норм процесуального права у виді недослідження судом зібраних у справі доказів, а зазначене процесуальне порушення в сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1- 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу.
57. Натомість зміст касаційної скарги переконливо свідчить про те, що доводи позивача зводяться передусім до посилань на необхідність переоцінки наявних у справі доказів, але, як зазначено вище, скаржник при цьому належним чином не обґрунтував у касаційній скарзі наявність хоча би однієї з підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 ГПК України.
58. За таких обставин, а саме за умови відсутності підтвердження будь-якої з інших підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 ГПК України, колегія суддів не бере до уваги доводи скаржника про неповне дослідження судом апеляційної інстанції зібраних у справі доказів, а тому підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 4 частини 3 статті 310 ГПК України, також не отримала підтвердження під час касаційного провадження.
59. Таким чином, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 4 частини 2 статті 287 ГПК України, також не отримала свого підтвердження під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних рішення та постанови з цієї підстави.
60. Отже, суди першої та апеляційної інстанцій, дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності, дійшли в цілому правильного висновку про відмову в задоволенні позову, однак, ураховуючи викладене вище правове обґрунтування (щодо відмови у задоволенні позову в частині зобов`язання відповідача (покупця) виконати в натурі договір поставки та прийняти від постачальника товар саме у зв`язку з неефективністю обраного позивачем способу захисту своїх прав як постачальника), оскаржувані рішення та постанову необхідно змінити, виклавши їх мотивувальну частину в редакції цієї постанови, а їх резолютивні частини - залишити без змін.
61. Із викладених вище мотивів колегія суддів не бере до уваги викладені у відзиві на касаційну скаргу доводи відповідача у частині необґрунтованості позовної вимоги про зобов`язання відповідача (покупця) виконати в натурі договір поставки та прийняти від постачальника товар.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
62. Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
63. Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
64. Відповідно до частин 1, 4 статті 311 ГПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
65. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, місцевий та апеляційний господарські суди загалом дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позову.
66. Ураховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, колегія суддів вважає, що викладені в касаційній скарзі доводи скаржника не спростовують у цілому правильного висновку судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позову, однак касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржувані рішення та постанову - змінити, виклавши їх мотивувальні частини у редакції цієї постанови, тобто відмовити у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання відповідача (покупця) виконати в натурі договір поставки від 21.12.2023 та прийняти від постачальника товар саме з підстав неефективності способу захисту прав позивача як продавця, а не у зв`язку з необґрунтованістю зазначеної позовної вимоги. 
При цьому резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2025 у цій справі слід залишити без змін.
Розподіл судових витрат
67. Ураховуючи висновок Верховного Суду про зміну мотивувальної частини оскаржуваних судових рішень і залишення без змін їх резолютивної частини (щодо відмови у задоволенні позову), судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест-Текст" задовольнити частково.
Рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2025 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2025 у справі № 910/9483/24 змінити, виклавши їх мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
У решті рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2025 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2025 у справі № 910/9483/24 залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю. Я. Чумак

Судді  Т. Б. Дроботова

Н. О. Багай