ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2026 року Чернігів Справа № 620/9080/25

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Непочатих В.О.,
при секретарі Плигун А.І.,
за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача Пупиніна О.М., представника відповідача Білюби Л.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Чернігівська обласна дитяча лікарня» Чернігівської обласної ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Чернігівська обласна дитяча лікарня» Чернігівської обласної ради, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення лікарсько-консультативної комісії Комунального некомерційного підприємства «Чернігівська обласна дитяча лікарня» Чернігівської обласної ради, оформлене консультативним висновком спеціаліста Протокол ЛКК № 32 від 15.07.2025 щодо відмови наданні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 категорії «дитина з інвалідністю підгрупи А»;
- зобов`язати лікарсько-консультативну комісію Комунального некомерційного підприємства «Чернігівська обласна дитяча лікарня» Чернігівської обласної ради надати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 категорію «дитина з інвалідністю підгрупи А».
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що наявність у дитини важкого перебігу діабету свідчить про порушення критеріїв життєдіяльності, зокрема, в аспекті самообслуговування, орієнтації та контролю своєї поведінки. Вказує, що малолітня дитина не в змозі вирахувати правильну дозу інсуліну залежно від рівня глюкози крові та інших індивідуальних чинників, а також не може самостійно проводити самоконтроль глюкози крові з оцінкою результатів і прийняття рішень щодо визначення необхідної добової кількості інсуліну, кількості їжі, фізичних навантажень. Тому така дитина фактично є безпорадною у контролі своїх життєво важливих показників рівня глікемії, та гіпоглікемії, а тому потребує постійного стороннього догляду, у зв`язку із порушеннями критеріїв життєдіяльності. Зазначає, що оскаржуваний консультативний висновок спеціаліста Протокол ЛКК № 32 від 15.07.2025 лікарсько-консультативної комісії Комунального некомерційного підприємства «Чернігівська обласна дитяча лікарня» Чернігівської обласної ради щодо відмови надання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 категорії «дитина з інвалідністю підгрупи А» не містить будь-яких обґрунтувань, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.
Відповідачем подано відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позову та заначив, що 15.07.2025 відбулося засідання лікарсько-консультативної комісії КНП «Чернігівська обласна дитяча лікарня» Чернігівської обласної ради з питань визначення показань для встановлення інвалідності дітям. На засіданні були присутні члени комісії в тому числі і лікуючий лікар дитини, лікар-ендокринолог дитячий ОСОБА_3 , мати дитини ОСОБА_1 та дитина ОСОБА_2 . Дитина була оглянута членами комісії. Лікуючий лікар доповіла про анамнез захворювання дитини, дані обстежень та зауважила, що мама гарно орієнтується в особливості захворювання дитини. Дитині встановлено сенсор добового моніторування рівня глюкози крові. 
Стверджує, що до підгрупи А належать особи з виключно високою мірою втрати здоров`я, надзвичайною залежністю від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду інших осіб і які фактично не здатні до самообслуговування. Підставою для встановлення дитині категорії «дитина з інвалідністю підгрупи А» є виключно висока міра втрати здоров`я та надзвичайна (повна) залежність від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду та фактична нездатність до самообслуговування. 
Відповідач вважає, що дитина ОСОБА_2 має діагноз «цукровий діабет 1 типу», що спричинив порушення однієї функції організму (секреція інсуліну), ступінь вираження якого не можна оцінити як таку, що має надзвичайну (повну) залежність від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду та таку, що особа фактично нездатна до самообслуговування. Загалом дитина фізично повністю розвинений та здатний до самообслуговування згідно віку.
Позивачем подано відповідь на відзив, в якій додатково звернув увагу суду на обставини викладені в позовній заяві. Крім того, зазначив, що малолітня дитина який три роки апріорі не в змозі вирахувати правильну дозу інсуліну залежно від рівня глюкози крові та інших індивідуальних чинників. Також не може самостійно проводити самоконтроль глюкози крові з оцінкою результатів і прийняття рішень щодо визначення необхідної добової кількості інсуліну, кількості їжі, фізичних навантажень. Стверджує, що така дитина фактично є безпорадною у контролі своїх життєво важливих показників рівня глікемії, та гіпоглікемії, а тому потребує постійного стороннього догляду, у зв`язку із порушеннями критеріїв життєдіяльності.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 є мамою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12).
У період з 12.08.2024 по 27.08.2024 під час лікування в Комунальному некомерційному підприємстві «Чернігівська обласна дитяча лікарня» Чернігівської обласної ради ОСОБА_2 було встановлено діагноз: Е10.1 Цукровий діабет І тип, тяжка форма, вперше виявлений. Діабетичний кетоацидоз І ступеню. 
Згідно копії висновку лікарсько-консультативної комісії Комунального некомерційного підприємства «Чернігівська обласна дитяча лікарня» Чернігівської обласної ради від 27.08.2024 (протокол ЛКК № 51 від 27.08.2024), оформленого консультативним висновком спеціаліста, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлений діагноз: Е10.1 Цукровий діабет 1 тип, тяжка форма, вперше виявлений (а.с. 14-зворот - 15). 
Відповідно до копії медичного висновку № 9 про дитину з інвалідністю віком до 18 років від 30.08.2024 Комунального некомерційного підприємства «Ріпкинський центр первинної медико-санітарної допомоги «Здорова родина» Ріпкинської селищної ради, ОСОБА_2 встановлено захворюання: Е10.1 Цукровий діабет І тип, тяжка форма, вперше виявлений (а.с. 21-зворот - 22).
Згідно з копією довідки № 1/33 від 04.09.2024 Комунального некомерційного підприємства «Ріпкинський центр первинної медико-санітарної допомоги «Здорова родина» Ріпкинської селищної ради, ОСОБА_2 , має захворювання Цукровий діабет І тип (інсулінозалежний), рекомендовано соціальні послуги: догляд вдома (а.с. 23).
16.06.2025 позивач звернувся з заявою до Комунального некомерційного підприємства «Чернігівська обласна дитяча лікарня» Чернігівської обласної ради про надання сину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 категорії «дитина з інвалідністю підгрупи А» (а.с. 25-27).
Рішенням лікарсько-консультативної комісії Комунального некомерційного підприємства «Чернігівська обласна дитяча лікарня» Чернігівської обласної ради, оформленого консультативним висновком спеціаліста Протокол ЛКК № 32 від 15.07.2025 встановлено відсутність у ОСОБА_2 медичних показань для встановлення категорії «дитина з інвалідністю підгрупи А» (а.с. 28).
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.
Основні засади створення правових, соціально-економічних, організаційних умов для усунення або компенсації наслідків, спричинених стійким порушенням здоров`я організму, функціонування системи підтримання особами з інвалідністю фізичного, психічного, соціального благополуччя, сприяння їм у досягненні соціальної та матеріальної незалежності визначає Закон України від 06.10.2005 № 2961-IV «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» (далі - Закон № 2961-IV).
Положеннями абзацу третього частини першої статті 1 Закону № 2961-IV визначено, що дитина з інвалідністю - особа до досягнення нею повноліття (віком до 18 років) зі стійким обмеженням життєдіяльності, якій у порядку, визначеному законодавством, встановлено інвалідність.
Окрім того абзацом восьмим цієї статті визначено, що медико-соціальна на експертиза дитини - встановлення ступеня стійкого обмеження життєдіяльності, підгрупи інвалідності, причини і часу їх настання, а також доопрацювання та затвердження індивідуальної програми реабілітації дитини з інвалідністю в рамках стратегії компенсації на основі індивідуального реабілітаційного плану та комплексного реабілітаційного обстеження особи з обмеженням життєдіяльності Дітям інвалідність встановлюється лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я у порядку, визначеному законодавством.
Відповідно до частини сьомої статті 7 Закону № 2961-IV лікарсько-консультативна комісія закладу охорони здоров`я встановлює дитині категорію «дитина з інвалідністю», а дитині з виключно високим ступенем стійкого обмеження повсякденного функціонування та з надзвичайною залежністю від постійного догляду, допомоги інших осіб або диспансерного нагляду, яка фактично не здатна до самообслуговування, - категорію «дитина з інвалідністю підгрупи А».
В силу вимог частини восьмої статті 7 Закону № 2961-IV лікарсько-консультативні комісії закладів охорони здоров`я:
визначають наявність стійкого розладу функцій організму дитини та відповідно можливі обмеження її повсякденного функціонування при взаємодії із зовнішнім середовищем;
складають (коригують) та затверджують індивідуальну програму реабілітації дитини з інвалідністю на основі індивідуального реабілітаційного плану (за наявності) та комплексного реабілітаційного обстеження дитини з обмеженням повсякденного функціонування, в якій визначаються реабілітаційні заходи і строки їх проведення, та здійснюють контроль за повнотою та ефективністю виконання такої програми;
надають консультативну допомогу з питань реабілітації дітей з інвалідністю, стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду за ними;
забезпечують своєчасний огляд (переогляд) дітей з обмеженнями повсякденного функціонування і дітей з інвалідністю та за результатами огляду (переогляду) вносять інформацію про дітей з інвалідністю до централізованого банку даних з проблем інвалідності.
В свою чергу, механізм проведення медико-соціальної експертизи хворих, що не досягли повноліття, і потерпілих від нещасного випадку на виробництві дітей віком від 15 до 18 років, дітей з інвалідністю з метою встановлення ступеня обмеження життєдіяльності під час взаємодії із зовнішнім середовищем та часу настання інвалідності визначений Положенням про лікарсько-консультативну комісію, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2013 № 917 (далі - Положення № 917).
Пунктом 7 Положення № 917 передбачено, що комісії, зокрема, визначають наявність стійкого розладу функцій організму та відповідно можливі обмеження життєдіяльності дитини під час взаємодії із зовнішнім середовищем; категорію «дитина з інвалідністю» або «дитина з інвалідністю підгрупи А», причину і час настання інвалідності, а також ступінь втрати працездатності (у відсотках) у дітей віком від 15 до 18 років, які потерпіли від нещасного випадку на виробництві; аналізують, зокрема, рівень дитячої інвалідності за категоріями «дитина з інвалідністю», «дитина з інвалідністю підгрупи А».
Згідно пункту 9 Положення № 917 комісії мають право, зокрема, отримувати в установленому порядку від державних органів, закладів охорони здоров`я, підприємств, установ та організацій інформацію, необхідну для виконання покладених на неї завдань.
За приписами пункту 12 Положення № 917 комісія в день проведення медико-соціальної експертизи готує за формою, затвердженою МОЗ, медичний висновок про дитину з інвалідністю віком до 18 років щодо встановлення категорії «дитина з інвалідністю» або «дитина з інвалідністю підгрупи А» (щодо відмови в установленні категорії «дитина з інвалідністю» або «дитина з інвалідністю підгрупи А» з відповідним обґрунтуванням) та складає індивідуальну програму реабілітації дитини з інвалідністю, в якій визначаються реабілітаційні заходи, їх обсяги, строки проведення та виконавці.
Висновки комісії, реабілітаційні заходи, визначені в індивідуальній програмі реабілітації дитини з інвалідністю, обов`язкові для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, реабілітаційними установами, іншими підприємствами, установами та організаціями, в яких навчаються або перебувають діти.
Відповідно до пункту 3 Порядку встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2013 № 917 (далі - Порядок № 917) інвалідності дітям особам віком до 18 років комісіями встановлюється категорія «дитина з інвалідністю», а особам віком до 18 років, які мають виключно високу міру втрати здоров`я та надзвичайну залежність від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду інших осіб і які фактично не здатні до самообслуговування, - категорія «дитина з інвалідністю підгрупи А».
Згідно пункту 4 Порядку № 917 встановлення ЛКК інвалідності дітям медико-соціальна експертиза проводиться комісіями з метою встановлення дітям категорії «дитина з інвалідністю» або «дитина з інвалідністю підгрупи А» за направленням лікаря, який надає первинну медичну допомогу, закладу охорони здоров`я, в якому спостерігається дитина, після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб дитини, визначення клініко-функціонального діагнозу, здійснення лікувальних і реабілітаційних заходів та отримання їх результатів за наявності документів, що підтверджують стійкий розлад функцій організму, зумовлений захворюваннями, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що призводять до обмеження життєдіяльності дитини.
На розгляд комісії лікар, який надає дитині первинну медичну допомогу, подає такі документи: історію розвитку дитини за формою, встановленою МОЗ; виписку з медичної карти стаціонарного хворого або консультаційного висновку спеціаліста, виданих після стаціонарного або амбулаторного обстеження та лікування дитини в закладах охорони здоров`я та науково-дослідних установах, визначених МОЗ, з обґрунтуванням медичних показань для визнання дитини особою з інвалідністю із зазначенням згідно з Міжнародною статистичною класифікацією хвороб та споріднених проблем здоров`я 10-го перегляду діагнозу та коду; план медичної реабілітації; документ, що засвідчує особу батьків дитини або її законних представників.
Комісія проводить огляд хворої дитини та розглядає документи, зазначені у пункті 4 цього Порядку, протягом семи робочих днів з дня їх надходження (абзац 1 пункту 6 Порядку № 917 ).
Суд звертає увагу, що пунктом 12 Порядку № 917 передбачено, що рішення комісії може бути оскаржене до суду.
У відповідності до пунктів 13-17 Порядку № 917 класифікація, що використовується комісією під час проведення медико-соціальної експертизи дітей, визначає основні види порушень функцій організму дитини, зумовлені захворюваннями, травмами (їх наслідками) та/або вродженими вадами, і ступінь їх вираження.
Основними видами порушень функцій організму є:
порушення психічних функцій (сприйняття, уваги, пам`яті, мислення, інтелекту, емоцій, волі, свідомості, поведінки, психомоторних функцій);
порушення мови і мовних функцій (усної та письмової, вербальної і невербальної мови, порушення голосоутворення та інше);
порушення сенсорних функцій (зору, слуху, нюху, дотику, тактильної, больової, температурної та інших видів чутливості);
порушення статодинамічної функції (рухових функцій голови, тулуба, кінцівок, статики, координації рухів);
порушення функцій кровообігу, дихання, травлення, виділення, кровотворення, обміну речовин і енергії, внутрішньої секреції, імунітету;
порушення, зумовлені фізичним каліцтвом (деформація обличчя, голови, тулуба, кінцівок, що призводить до зовнішньої потворності, аномальні отвори шлунково-кишкового, сечовидільного, дихального трактів, порушення розмірів тіла).
Під час комплексної оцінки різних показників, що характеризують стійкі порушення функцій організму, встановлюють такі ступені їх вираження: I ступінь - незначні порушення; II ступінь - помірні порушення; III ступінь - виражені порушення; IV ступінь - значно виражені порушення.
Основними категоріями життєдіяльності є здатність до: самообслуговування; самостійного пересування; орієнтації; спілкування; контролювання своєї поведінки; навчання; трудової діяльності.
Під час комплексної оцінки різних показників, що характеризують рівень обмеження основних категорій життєдіяльності, встановлюються такі ступені їх вираження:
1) здатність до самообслуговування - здатність дитини самостійно задовольняти основні фізіологічні потреби, провадити повсякденну побутову діяльність, зокрема володіти навичками особистої гігієни:
I ступінь - здатність до самообслуговування з витрачанням при цьому більш тривалого часу, дрібність виконання дій під час самообслуговування, зменшення кількості дій під час самообслуговування з використанням у разі потреби технічних засобів;
II ступінь - здатність до самообслуговування з регулярною частковою допомогою інших осіб з використанням у разі потреби технічних засобів;
III ступінь - нездатність до самообслуговування, потреба у постійній сторонній допомозі та повна залежність від інших осіб;
2) здатність до самостійного пересування - здатність дитини самостійно переміщатися в просторі, зберігати рівновагу тіла під час пересування, перебування у спокої і під час зміни положення тіла, користуватися громадським транспортом:
I ступінь - здатність до самостійного пересування з витрачанням при цьому більш тривалого часу, дрібність виконання дій під час пересування і скорочення відстані з використанням у разі потреби технічних засобів;
II ступінь - здатність до самостійного пересування з регулярною частковою допомогою інших осіб з використанням у разі потреби технічних засобів;
III ступінь - нездатність до самостійного пересування і потреба в постійній допомозі інших осіб;
3) здатність до орієнтації - здатність дитини до адекватного сприйняття навколишнього середовища, до визначення часу і місця перебування, оцінки ситуації:
I ступінь - здатність до орієнтації тільки у звичній ситуації самостійно та/або з використанням технічних засобів;
II ступінь - здатність до орієнтації з регулярною частковою допомогою інших осіб з використанням у разі потреби технічних засобів;
III ступінь - нездатність до орієнтації (дезорієнтація) і потреба в постійній допомозі та (або) нагляді інших осіб;
4) здатність до спілкування - здатність дитини до встановлення контактів з іншими особами шляхом сприйняття, переробки і передачі інформації:
I ступінь - здатність до спілкування із зниженням темпу і обсягу отримання і передачі інформації; використання у разі потреби технічних засобів допомоги; здатність у разі ізольованого ураження органа слуху до спілкування з використанням невербальних способів і послуг сурдоперекладу;
II ступінь - здатність до спілкування з регулярною частковою допомогою інших осіб з використанням у разі потреби технічних засобів;
III ступінь - нездатність до спілкування і потреба в постійній допомозі інших осіб;
5) здатність контролювати свою поведінку - здатність дитини до усвідомлення себе і адекватної поведінки з урахуванням соціально-правових та морально-етичних норм:
I ступінь - періодичне виникнення обмеження здатності контролювати свою поведінку в складних життєвих ситуаціях та (або) постійне утруднення у виконанні рольових функцій, які зачіпають окремі сфери життя, з можливістю часткової самокорекції;
II ступінь - постійне зниження рівня критичного ставлення до своєї поведінки і навколишнього середовища з можливістю часткової корекції тільки з регулярною допомогою інших осіб;
III ступінь - нездатність контролювати свою поведінку, неможливість її корекції, потреба в постійній допомозі (нагляді) інших осіб;
6) здатність до навчання - здатність дитини до сприйняття, запам`ятовування, засвоєння і відтворення знань (загальноосвітніх, професійних та інших), оволодіння навичками та вміннями (професійними, соціальними, культурними, побутовими):
I ступінь - здатність до навчання у навчальних закладах або класах (групах) з інклюзивним навчанням у таких закладах з використанням у разі потреби корегованих методів навчання, спеціального режиму навчання та спеціальних засобів для освіти;
II ступінь - здатність до навчання за спеціальними програмами у навчальних закладах або вдома чи спеціальних навчальних закладах з використанням у разі потреби спеціальних засобів для освіти;
III ступінь - значне обмеження здатності до навчання (здатність до здобуття лише певних освітніх рівнів (початкової загальної або базової загальної середньої освіти);
7) здатність до трудової діяльності - здатність дитини провадити трудову діяльність з дотриманням вимог до змісту, обсягу, якості та умов виконання роботи:
I ступінь - здатність до провадження трудової діяльності;
II ступінь - здатність до провадження трудової діяльності у спеціально створених умовах праці, зокрема на підприємствах, в установах та організаціях або вдома, з урахуванням індивідуальних функціональних можливостей дитини, зумовлених інвалідністю, шляхом пристосування основного і додаткового устатковання, технічного обладнання чи у разі потреби - зниження кваліфікації, рівня важкості, напруження та (або) зменшення обсягу роботи тощо, нездатність продовжувати роботу за основною професією у разі збереження можливості в звичайних умовах праці провадити трудову діяльність за більш низькою кваліфікацією;
III ступінь - здатність тільки до провадження елементарних видів трудової діяльності, що не потребують здобуття будь-якої освіти.
Відповідно до пункту 18 Порядку № 917 встановлення ЛКК інвалідності дітям ступінь обмеження основних категорій життєдіяльності дитини визначається виходячи з результатів оцінки їх відхилення від норми, що відповідає певному періоду (віку) біологічного розвитку дитини.
Згідно пункту 21 Порядку № 917 встановлення ЛКК інвалідності дітям підставою для встановлення дитині категорії «дитина з інвалідністю підгрупи А» є виключно висока міра втрати здоров`я та надзвичайна (повна) залежність від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду та фактична нездатність до самообслуговування.
До числа дітей із виключно високою мірою втрати здоров`я належать діти, які мають будь-які основні види порушень функцій організму III і IV ступеня їх вираження (виражені та значно виражені порушення) і обмеження життєдіяльності будь-якої категорії II, III і IV ступеня їх вираження (які оцінюються відповідно до вікової норми).
З аналізу викладених норм слідує, що встановлення категорії «дитина з інвалідністю підгрупи А» пов`язується із сукупністю (поєднанням) двох критеріїв (умов): порушенням у дитини функцій організму III і IV ступеня їх вираження і обмеженням життєдіяльності будь-якої категорії II, III і IV ступеня їх вираження.
Відсутність одного з цих критеріїв (тобто коли ступені вираження порушень за обома названими параметрами не відповідають тим, які зазначені в абзаці 4 пункту 21 Порядку № 917) перешкоджає встановленню дитині інвалідності підгрупи А.
Також встановлення категорії «дитина з інвалідністю підгрупи А» пов`язується з наявністю високого ступеня стійкого обмеження життєдіяльності та надзвичайної залежності від постійного догляду.
Отже, результати комплексного оцінювання показників, що характеризують стійкі порушення функцій організму дитини (відповідно до класифікації основних видів порушень функцій організму дитини), не визначають результати комплексної оцінки показників, що характеризують рівень обмеження основних категорій життєдіяльності (відповідно до класифікації основних категорій життєдіяльності і ступені вираження обмежень таких категорій).
Остання визначається на основі оцінювання відхилення основних категорій життєдіяльності від норми, що відповідає певному періоду (віку) біологічного розвитку дитини (пункт 18 Порядку № 917), а не на підставі визначеного дитині ступеня вираження порушень функцій організму.
Суд зазначає, що за приписами наказу Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України від 08.11.2001 № 454/471/516, яким затверджений Перелік медичних показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 16 років, інсулінозалежний цукровий діабет (І тип) характеризується клінічним перебігом захворювання та функціонального стану органів і систем з необоротним стійким порушенням функції підшлункової залози, що проявляється клінічною та лабораторною картиною абсолютної інсулінової недостатності та потребою постійної замісної терапії препаратами інсуліну.
Розглядаючи сукупно критерії класифікації основних видів порушень функції організму дитини та показників, що характеризують рівень обмеження основних категорій життєдіяльності, суд зауважує, що наявність у дитини важкого перебігу діабету, апріорі, свідчить про порушення критеріїв життєдіяльності, зокрема, в аспекті самообслуговування, орієнтації та контролю своєї поведінки.
Загальновідомо є те, що перебіг цукрового діабету у дітей завжди вважався найважчим, що пов`язано з багатьма як ендогенними (незрілість та лабільність майже всіх систем організму, особливо імунної та нервової), так і екзогенними чинниками (страх перед ін`єкцією, відмова від їжі, труднощі у дотриманні потрібного режиму харчування тощо).
Так, існує пряма залежність між компенсацією цукрового діабету, рівнем знань пацієнтів про своє захворювання і адекватним самоконтролем.
Малолітня дитина не в змозі вирахувати правильну дозу інсуліну залежно від рівня глюкози крові та інших індивідуальних чинників. Також не може самостійно проводити самоконтроль глюкози крові з оцінкою результатів і прийняття рішень щодо визначення необхідної добової кількості інсуліну, кількості їжі, фізичних навантажень.
Тобто, така дитина фактично є безпорадною у контролі своїх життєво важливих показників рівня глікемії, та гіпоглікемії, а тому потребує постійного стороннього догляду, у зв`язку із порушення критеріїв життєдіяльності.
Судом приймаються до уваги правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 10.02.2022 у справі № 160/7153/20 щодо наявності у лікарсько-консультативної комісії дискреційних повноважень на проведення медико-соціальної експертизи дітей та встановлення категорії «дитина-інвалід підгрупи А» залежно від ступеня стійкого розладу функцій організму, зумовленого захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами.
Водночас, у вказаній постанові суду зауважено, що для встановлення категорії «дитина з інвалідністю підгрупи А» комісія повинна належним чином встановити рівень залежності дитини від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду, оскільки до цієї категорії належать особи до 18 років, які не здатні до самообслуговування.
Матеріали справи не містять відомостей про те, яким чином відповідач прийшов до висновку щодо відсутності у ОСОБА_2 медичних показань для встановлення категорії «дитина з інвалідністю підгрупи А». 
В силу вимог частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія): 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Даною нормою закріплено загальні критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії. Цей критерій відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем, при прийнятті оскаржуваного рішення не дотримано критеріїв, які визначені законодавцем, як необхідні умови правомірності прийнятого суб`єктом владних повноважень рішення, оскільки відсутня інформація щодо визначення комісією ступеня вираження під час комплексної оцінки різних показників, що характеризують рівень обмеження основних категорій життєдіяльності.
За таких обставин, рішення лікарсько-консультативної комісії Комунального некомерційного підприємства «Чернігівська обласна дитяча лікарня» Чернігівської обласної ради, оформлене консультативним висновком спеціаліста Протокол ЛКК № 32 від 15.07.2025 щодо відсутності у ОСОБА_2 медичних показань для встановлення категорії «дитина з інвалідністю підгрупи А», є таким, що прийнято без належної мотивації та без врахування всіх обставин що мають значення для прийняття рішення, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.
Позовна вимога, про зобов`язання лікарсько-консультативну комісію Комунального некомерційного підприємства «Чернігівська обласна дитяча лікарня» Чернігівської обласної ради надати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 категорію «дитина з інвалідністю підгрупи А», задоволенню не підлягає, оскільки саме відповідач наділений правом оцінювання стану здоров`я особи.
Частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
Пунктом 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Таким чином, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Комунальне некомерційне підприємство «Чернігівська обласна дитяча лікарня» Чернігівської обласної ради провести повторне засідання з розгляду питання встановлення малолітній дитині ОСОБА_2 категорії «дитина з інвалідністю підгрупи А» та прийняти вмотивоване рішення. 
У відповідності до вимог частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково.
Керуючись статтями 9, 72-74, 77, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Комунального некомерційного підприємства «Чернігівська обласна дитяча лікарня» Чернігівської обласної ради (вул. Пирогова, 16, м. Чернігів, 14002, код ЄДРПОУ 02006604) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення лікарсько-консультативної комісії Комунального некомерційного підприємства «Чернігівська обласна дитяча лікарня» Чернігівської обласної ради, оформлене консультативним висновком спеціаліста Протокол ЛКК № 32 від 15.07.2025 щодо відсутності у ОСОБА_2 медичних показань для встановлення категорії «дитина з інвалідністю підгрупи А». 
Зобов`язати Комунальне некомерційне підприємство «Чернігівська обласна дитяча лікарня» Чернігівської обласної ради провести повторне засідання з розгляду питання встановлення малолітній дитині ОСОБА_2 категорії «дитина з інвалідністю підгрупи А» та прийняти вмотивоване рішення. 
В решті позову відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 08.06.2026.

Суддя Василь НЕПОЧАТИХ