Справа № 638/4905/26
Провадження № 2/638/6262/26
РІШЕННЯ
Іменем України
13 травня 2026 року       м. Харків
Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді Латки І.П.,
за участю секретаря судового засідання Мяснянкіної Г.П.,
учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в :
У березні 2026 року ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило суд стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором № 1-073-850-2-19-Г від 15 січня 2019 року у розмірі 42668,89 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 неналежним чином виконує свої зобов`язання за Кредитним договором № 1-073-850-2-19-Г від 15 січня 2019 року, укладеним з АТ «МЕГАБАНК», правонаступником якого є позивач, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 42668,89 грн, з яких: заборгованість за кредитом (в тому числі прострочена) - 13586,71 грн, заборгованість по сплаті відсотків (в тому числі прострочена) - 3192,58 грн, заборгованість по сплаті комісії (в тому числі прострочена) - 25889,60 грн. У зв`язку з тим, що відповідач добровільно не погашає заборгованість у вказаному розмірі, позивач звернувся за судовим захистом своїх прав та законних інтересів з цим позовом.
У поясненнях щодо позову ОСОБА_1 просила відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за комісією у зв`язку з нікчемністю положення договору про нарахування комісії. Також просила відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу у зв`язку з їх необґрунтованістю та неспівмірністю складності справи.
Ухвалою суду від 12 березня 2026 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін про судове засідання. 
В судове засідання сторони не з`явилися, просили справу розглянути за їх відсутністю. Позивач позовні вимоги підтримав. Відповідач позовні вимоги визнала частково, а саме щодо заборгованості за тілом кредиту та процентами. У задоволенні решти позовних вимог просила відмовити. Також просила зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 2500 грн.
З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що 15 січня 2019 року Акціонерне товариство «МЕГАБАНК» та ОСОБА_1 уклали Кредитний договір № 1-073-850-2-19-Г (з ануїтетними платежами), відповідно до п. 1.1 якого Кредитодавець надає кредитні кошти (далі-Кредит) в сумі та на умовах визначених Договором, які Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю, сплатити проценти за користування Кредитом та інші платежі згідно з додатками.
Кредит надається на споживчі цілі, шляхом видачі грошових коштів з каси банку готівкою (п. 1.2 Договору). 
Згідно з п. 1.3 Договору цей Договір є договором приєднання до Правил обслуговування клієнтів а АТ «МЕГАБАНК».
У п. 2 Договору сторони погодили умови та порядок надання кредиту, а саме:
2.1. Тип кредиту – Кредит;
2.2. Кредит надається на строк - з 15 січня 2019 р. до 14 січня 2022 р. включно;
2.3. Загальний розмір Кредиту - 27700,00 грн;
2.4. Процентна ставка за користування Кредитом - 10,00 % річних, що нараховується на суму заборгованості (фіксована); 
2.8. Розмір комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості – 3,15 % від суми кредиту сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця;
2.9. Розмір щомісячного платежу – 1769,90 грн, який включає суму ануїтетного платежу (крім першого та останнього) та суму щомісячної комісійної винагороди, сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця. 
Відповідно до п. 3.2.1. Договору позичальник зобов`язується повернути одержаний Кредит у повному обсязі до 16.00 годин 14 січня 2022 року.
Згідно з п. 4.1. Договору повернення Кредиту та сплата процентів за користування ним здійснюється щомісячними ануїтетними платежами передбаченими Договором. 
Ануїтетними платежами в розумінні цього пункту є рівні щомісячні платежі, що підлягають до сплати Позичальником та направляються на погашення суми Кредиту і процентів за користування ним і розраховуються таким чином, що в кінці строку дії цього Договору за умови виконання зобов`язання Позичальником заборгованість його повністю погашається. 
Платіжний період - календарний місяць. Перший платіжний період - перший місяць користування Кредитом, який починається з дня надання Кредиту та закінчується останнім днем цього календарного місяця. Розмір першого ануїтетного платежу дорівнює розміру нарахованих процентів за користування Кредитом у перший платіжний період. Останній платіжний період - останній місяць користування Кредитом, який починається першого дня цього календарного місяця та закінчується в термін, вказаний в пункті 2.2. Договору (п. 4.2 Договору).
Договір укладений у простій письмовій формі та підписаний ОСОБА_1 15 січня 2019 року.
Випискою за особовим рахунком за період з 15.01.2019 до 02.12.2022 підтверджується, що 15 січня 2019 року відповідно до документу TR.1933704.26.3375 Банк видав через касу ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 27700,00 грн згідно договору № 1-073-850-2-19-Г від 15.01.2019. 
Крім того, виписками за особовими рахунками за період з 15.01.2019 до 02.12.2022 та з 03.12.2022 до 03.09.2024 підтверджується здійснення позичальником періодичних оплат на погашення заборгованості за кредитним договором.
Згідно з Довідкою-розрахунком заборгованості, складеним УО ФГВФО на ліквідацію АТ «МЕГАБАНК», заборгованість ОСОБА_1 за Кредитним договором № 1-073-850-2-19-Г від 15.01.2019 станом на 03.09.2024 складає 42668,89 грн, з яких: заборгованість за кредитом (в тому числі прострочена) - 13586,71 грн, заборгованість по сплаті відсотків (в тому числі прострочена) - 3192,58 грн, заборгованість по сплаті комісії (в тому числі прострочена) - 25889,60 грн.
03.09.2024 року відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом № GFD001-UA-20240618-01260 від 09.07.2024 року, між Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» був укладений Договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги, відповідно до п. 1 якого Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до дебіторів та/або позичальників та/або фізичних осіб та/або фізичних осіб-підприємців та/або юридичних осіб, Зазначених у Додатку №1 до цього Договору, надалі за текстом – Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за договорами на розрахунково-касове обслуговування та/або договорами про користування банківськими індивідуальними сейфами та/або кредитними договорами (в тому числі договорами про надання кредиту (офердрафту)), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору, надалі за текстом – «Основні договори», надалі за текстом – Права вимоги. Новий кредитор сплачує Банку за Права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором.
Відповідно до п. 4 Договору № GL1N426240, Сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за Основними договорами, відповідно до цього Договору Новий кредитор сплачує Банку грошові кошти у сумі 21 723 211,51 (Двадцять один мільйон сімсот двадцять три тисячі двісті одинадцять гривень) 51 копійку, надалі за текстом – Ціна договору. Ціна договору сплачується Новим кредитором Банку у повному обсязі до моменту набуття чинності цим Договором, відповідно до пункту 14 цього Договору, на підставі протоколу, сформованого за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став Новий кредитор.
Згідно з Витягом з Додатку №1 до Договору № GL1N426240 про відступлення прав вимоги, укладеного 03 вересня 2024 року, відбулося відступлення права вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором № 1-073-850-2-19-Г від 15 січня 2019 року на суму 42668,89 грн, з яких: заборгованість за кредитом (в тому числі прострочена) - 13586,71 грн, заборгованість по сплаті відсотків (в тому числі прострочена) - 3192,58 грн, заборгованість по сплаті комісії (в тому числі прострочена) - 25889,60 грн.
На підставі Договору про відступлення прав вимоги № 1/12 від 27.12.2024, Витягу з Додатку №1 до Договору № 1/12 про відступлення прав вимоги від 27 грудня 2024 року, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» відступило, а ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» набуло права вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором № 1-073-850-2-19-Г від 15 січня 2019 року на суму заборгованості 42668,89 грн, з яких: заборгованість за кредитом (в тому числі прострочена) - 13586,71 грн, заборгованість по сплаті відсотків (в тому числі прострочена) - 3192,58 грн, заборгованість по сплаті комісії (в тому числі прострочена) - 25889,60 грн.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
Відповідно до ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України).
Згідно зі ст. 1046, 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Такого ж змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц.
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті фактичних обставин цієї справи, суд зазначає, що позивач належними, допустимими та достовірними доказами довів обставини, які входять до предмету доказування у справі, та на які він посилається як на підставу своїх вимог, а саме факт укладення між АТ «МЕГАБАНК» та відповідачем кредитного договору № 1-073-850-2-19-Г від 15 січня 2019 року на встановлених судом умовах; належне виконання первісним кредитором своїх зобов`язань за договором щодо видачі відповідачу кредитних коштів у розмірі та в порядку, передбачених договором; неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення суми кредиту у розмірі 13586,71 грн та сплати процентів у розмірі 3192,58 грн, що підтверджується відповідними виписками по рахунку, які відповідають вимогам п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 та п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, отже є належними та допустимими доказами заборгованості відповідача за кредитним договором.
Разом з тим, суд не може погодитися з визначеним позивачем розміром заборгованості за комісією з огляду на таке.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин 1, 2, 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Зі змісту договору вбачається, що щомісячну комісію у розмірі 3,15% від суми кредиту встановлено за обслуговування кредитної заборгованості. Однак, оскільки позивачем не було зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг позикодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються відповідачу та за які була встановлена комісія, тому відповідні умови договору позики є нікчемними відповідно до частин 1 та 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19, у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) та постанові Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі № 344/3078/23(провадження № 61-15548св23) щодо оцінки правомірності встановлення у кредитному договорі умови про щомісячну плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).
Таким чином, з огляду на нікчемність умов договору про нарахування комісії, заборгованість за комісією у розмірі 25889,60 грн є такою, що нарахована позивачем відповідачу безпідставно, у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні цих позовних вимог за їх необґрунтованістю.
Щодо відступлення права вимоги за кредитним договором позивачу, то ним доведено обставини щодо набуття ним прав кредитора у зобов`язанні на підставі договорів відступлення права вимоги, презумпцію правомірності яких під час судового розгляду не спростовано, а судом не встановлено обставин нікчемності цих договорів. Суд враховує, що матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем повідомлення про відступлення права вимоги, проте за змістом ч. 2 ст. 516 ЦК України неотримання боржником повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не звільняє його від обов`язку погашення заборгованості, а лише наділяє його право на погашення заборгованості первісному кредитору, у зв`язку з чим новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків, оскільки у цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. 
Таким чином, за умови, що відповідач з будь-яких підстав не отримала повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким боржник не мала жодних перешкод для виконання свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України.
Відповідач, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надала суду доказів належного, тобто відповідно до умов договору, виконання своїх зобов`язань з повернення суми кредиту у розмірі 13586,71 грн та сплати процентів за користування кредитом у розмірі 3192,58 грн ані на рахунок позивача, ані на рахунки попередніх кредиторів. Також відповідач не надала власного контррозрахунку заборгованості, підтвердженого відповідними належними та допустимими доказами, тобто не спростувала наявність заборгованості за договором у розмірі 16779,29 грн. Навпаки, відповідач визнала позовні вимоги в цій частині.
Суд враховано, що визнання позову відповідачем у цій справі, враховуючи предмет та підстави позову, зміст спірних правовідносин, встановлені судом фактичні обставини справи, не суперечить закону та порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв`язку з чим наявні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в цій частині вимог.
З урахуванням викладеного, суд дійшов задовольняє позовні вимоги частково та стягує з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» заборгованість за Кредитним договором № 1-073-850-2-19-Г від 15 січня 2019 року у розмірі 16779,29 грн, з яких: заборгованість за кредитом (в тому числі прострочена) - 13586,71 грн, заборгованість по сплаті відсотків (в тому числі прострочена) - 3192,58 грн, тоді як у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованість по сплаті комісії (в тому числі прострочена) у розмірі 25889,60 грн відмовляє за необґрунтованістю.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог (39,324411767%), визнанням відповідачем позову в цій частині вимог, суд стягує з відповідача на користь позивача 50% від судового збору, який підлягає розподілу між сторонами, тобто 523,49 грн, та повертає позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 1331,20 грн.
Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 1, п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у задоволення позову - на відповідача.
Відповідно до частини першої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
Згідно ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Позивач при зверненні до суду з цим позовом зазначив, що сума витрат на професійну правничу допомогу складає 11200 грн. У позовній заяві позивач просив стягнути зазначену суду інших судових витрат з відповідача на користь позивача.
На підтвердження понесення вказаних судових витрат позивач надав наступні докази:
- копію Договору про надання правничої допомоги № 1/07 від 01.07.2025 між ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» та АО «АЛЬЯНС ДЛС», відповідно до п. 3.4.1 якого обсяг наданих послуг по стягненню заборгованості з боржників, період їx надання та сума гонорару за надання вказаних послуг, визначається об`єднанням та зазначається в Акті приймання-передача наданих послуг;
- копію Акту приймання-передачі послуг з правничої допомоги № 12071365 від 05.01.2026, відповідно до якого адвокат надав, а клієнт прийняв послуги правничої допомоги, а саме: проведення юридичного та фінансового аналізу 1 Боржника – 1200 грн; складання, підписання та подання до суду позовної заяви щодо стягнення Заборгованості з 1 Боржника – 10000 грн;
- копію Ордеру на надання правничої допомоги ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» адвокатом Журавльовим Станіславом Георгійовичем, серія АЕ № 1414107 від 11 серпня 2025 року.
В матеріалах справи міститься Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Журавльовим Станіславом Георгійовичем, серія ДП № 5817 від 04 липня 2024 року.
Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
У постанові Великої Палати Верховного Суду у від 15 січня 2019 року у справі № 755/9215/15 (провадження № 14-382цс19), зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Водночас, при визначенні суми відшкодування, суд виходить з критерію реальності та необхідності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з ч. 5-6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Оцінюючи визначений стороною позивача розмір витрат на правничу допомогу, суд зазначає, що він не відповідає критерію розумності з огляду на складність справи, яка є малозначною справою, типовою для представника позивача, розглянута судом у спрощеному позовному провадженні фактично без участі сторін. Крім того, враховуючи предмет та підстави позову, сталість законодавство та судової практики щодо цих правовідносин, надання правової допомоги у цій справі не потребувало від представника позивача витрачення значного часу на збирання та дослідження великого обсягу доказів.
Заявлена позивачем до стягнення сума судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 11200 грн вочевидь є неспівмірною зі складністю справи та свідчить про намір надмірного збагачення і по суті становить додатковий спосіб отримання доходу, що суперечить правовому висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24 січня 2022 року у справі № 911/2737/17.
На підставі викладеного, з урахуванням категорії справи, ціни позову, значення справи для сторін, рівня складності спірних правовідносин, обсягу та характеру наданих позивачу послуг з правничої допомоги, з огляду на часткове задоволення позовних вимог, виходячи з принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, їхньої дійсності та необхідності, суд дійшов висновку, що справедливим буде стягнення з відповідача на користь відповідача в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу грошових коштів у розмірі 2500 грн. 
Керуючись ст. 4, 10, 12-13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 142, 259, 263-265, 268, 273, 279, 352, 354 ЦПК України, суд,
у х в а л и в :
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» (адреса: пров. Ушинського, 1, офіс 105, м. Дніпро, 49001, код ЄДРПОУ 40932411) заборгованість за Кредитним договором № 1-073-850-2-19-Г від 15 січня 2019 року у розмірі 16779,29 грн (шістнадцять тисяч сімсот сімдесят дев`ять гривень 29 копійок).
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» (адреса: пров. Ушинського, 1, офіс 105, м. Дніпро, 49001, код ЄДРПОУ 40932411) судовий збір у розмірі 523,49 грн та інші судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн, а всього судові витрати у розмірі 3023,49 грн (три тисячі двадцять три гривні 49 копійок).
Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» (адреса: пров. Ушинського, 1, офіс 105, м. Дніпро, 49001, код ЄДРПОУ 40932411) з Державного бюджету 50 % судового збору сплаченого за платіжною інструкцією № 6307 від 09 березня 2026 року на суму 2662,40 грн, тобто у розмірі 1331,20 грн (одна тисяча триста тридцять одна гривня 20 копійок).
Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення суду складено 13 травня 2026 року.
Суддя І.П. Латка