П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/20358/25 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Липа Володимир Анатолійович 
Суддя-доповідач - Гнап Д.Д. 
01 липня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючої судді: Гнап Д.Д. 
суддів: Яремчукa К.О.  Сушка О.О. , 
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , за участю третьої особи - військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії.

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ І РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 , в якій просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 про продовження дії контракту ОСОБА_1 понад встановлені строки на період дії воєнного стану;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 29.05.2024 про звільнення з військової служби, з урахуванням висновків суду.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначав, що 14.06.2022 року підписав контракт на проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 строком на 6 (шість) місяців.
Також вказував, що 29.05.2024 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із рапортом про звільнення з військової служби, який, на його думку, відповідачем не було розглянуто.
У відповідь на адвокатський запит військова частина повідомила, що відповідно до пп.2 п.8 ст. 23 Глави ІV Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки. 
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Рішенням суду першої інстанції у задоволенні позову відмовлено. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що після внесення змін до законодавства позивач набув право на звільнення за відповідною підставою, однак він не довів факт отримання рапорту відповідачем, а наявність доказів направлення поштою не свідчить про його належний розгляд або відмову в такому розгляді. Також суд зазначив, що автоматичне продовження контракту під час воєнного стану передбачене статтею 23 Закону № 2232-XII, а скасування наказу про таке продовження не призведе до відновлення прав позивача.

ІІ. УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, у просить скасувати рішення суду та задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права. 
Апелянт наголошує, що суд першої інстанції визнав його право на звільнення за підпунктом «ж» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону № 2232-XII, але відмовив у позові через недоведеність факту отримання відповідачем рапорту, хоча в матеріалах справи є опис вкладення та документ поштового оператора про прийняття поштового відправлення, які, на думку апелянта, підтверджують належне звернення до відповідача.
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити рішення без змін. Військова частина стверджує, що рапорт до них не надходив, а дія контракту продовжується понад встановлені строки за законом прямої дії до оголошення демобілізації.

IІІ. ВСТАНОВЛЕНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

14.06.2022 між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі: тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_2 було укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу. Відповідно пункту 3 строк укладення контракту- 6 місяців.
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.11.2024 №327 ОСОБА_1 , призначеного наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 15.11.2024 №1506-РС на посаду солдата резерву 27 запасної роти військової частини НОМЕР_2 , з 19.11.2024 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Матеріали справи містять копію рапорту від 29 травня 2024 року про звільнення позивача з військової служби, опис вкладення у цінний лист та документ поштового оператора про прийняття поштового відправлення.
Листом від 15.02.2025 №813/6564 військова частина НОМЕР_2 повідомила, що підставою для зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 є наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 20.11.2024 року №331. Зазначено, що відповідно до пп.2 п.8 статті 23 Глави ІV Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки: на період дії воєнного стану, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону.

ІV. ОЦІНКА ВИСНОВКІВ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ 

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), колегія суддів дійшла таких висновків.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції неправильно застосував положення Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», не врахував наявність у позивача права на звільнення після закінчення строку контракту та безпідставно визнав недоведеним факт звернення позивача із рапортом про звільнення.
Оцінюючи зазначені доводи, колегія суддів виходить із того, що на момент виникнення спірних правовідносин порядок проходження військової служби та підстави звільнення військовослужбовців визначалися Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» у редакції, чинній після набрання чинності Законом України від 11 квітня 2024 року №3633-ІХ.
Положення пункту 8 статті 23 цього Закону передбачають продовження дії контракту на період дії воєнного стану, водночас підпункт «ж» пункту 3 частини п`ятої статті 26 встановлює виняток із цього правила, надаючи право на звільнення військовослужбовцям, які уклали контракт під час дії воєнного стану, після закінчення строку такого контракту за умови, що вони не висловили бажання продовжувати військову службу.
Отже, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги лише в тій частині, що саме по собі продовження дії контракту відповідно до статті 23 Закону не виключає можливості звільнення військовослужбовця за наявності підстав, визначених статтею 26 цього Закону.
Разом із тим саме по собі існування у позивача права на звільнення не свідчить про порушення цього права відповідачем. Предметом судового контролю у цій справі є рішення та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а не абстрактне встановлення наявності права на звільнення.
Відповідно до частини першої статті 5 КАС України судовий захист надається у разі порушення рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень прав, свобод чи законних інтересів особи. Тому у цій справі підлягає встановленню не лише наявність у позивача права на звільнення, а й факт його порушення саме відповідачем.
Щодо вимоги про зобов`язання повторно розглянути рапорт колегія суддів зазначає, що матеріали справи містять копію рапорту, опис вкладення у цінний лист та документ поштового оператора про прийняття поштового відправлення. Однак інших доказів, які б підтверджували надходження цього звернення до відповідача або його реєстрацію у встановленому порядку, матеріали справи не містять.
Відповідно до статей 72– 77, 90 КАС України саме сторони повинні довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог чи заперечень. За відсутності належних доказів отримання відповідачем рапорту колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність протиправної бездіяльності щодо його нерозгляду.
Не заслуговують на увагу й доводи апеляційної скарги щодо необхідності визнання протиправним та скасування наказу про продовження строку дії контракту, оскільки такі доводи не підтверджені належними та допустимими доказами.
Матеріали справи не містять доказів існування окремого індивідуального адміністративного акта про продовження строку дії контракту позивача. Наданий лист військової частини НОМЕР_2 лише містить посилання на законодавчі підстави продовження проходження військової служби та повідомляє про видання наказу щодо зарахування позивача до списків особового складу іншої військової частини. Сам по собі цей лист не підтверджує існування оскаржуваного наказу.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

V. ВИСНОВКИ СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин, встановив обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.
Порушень норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, що є підставою для скасування або зміни оскаржуваного рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.
З огляду на викладене апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуюча	 		Гнап Д.Д.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Яремчук К.О.    Сушко О.О.