ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2026 року
м. Київ

справа № 742/3292/24
провадження № 61-2926св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротуна В. М.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
третя особа - Орган опіки та піклування Прилуцької міської ради Чернігівської області,
провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Чернігівського апеляційного суду від 13 лютого 2025 року в складі колегії суддів: Висоцької Н.В., Онищенко О. І., Шитченко Н. В.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 (після зміни прізвища - ОСОБА_4 ), у якому просив суд позбавити відповідача батьківських прав щодо її неповнолітніх дітей: сина   ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки  ОСОБА_6 ,   ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 07 липня 2002 року між ним та ОСОБА_3 було укладено шлюб, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася дочка ОСОБА_6 , а ІНФОРМАЦІЯ_4 - син ОСОБА_5 .
Вказував, що у січні 2024 року спільне проживання між ними було припинено, а 30 січня 2024 ОСОБА_3  переїхала, залишивши дітей. Позивач зазначав, що причиною сімейних сварок було зловживання відповідачем алкоголем, відсутність у останньої бажання опікуватись дітьми та вчинення щодо них домашнього насильства. У 2021 та 2023 роках  ОСОБА_3  також залишала сім`ю.
Крім того, ОСОБА_1  вказував, що згідно з судовим наказом Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01 травня 2023 року з відповідача на його користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей.
Наголошував на тому, що ОСОБА_3  не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, не цікавиться їхнім навчанням, не забезпечує необхідним харчуванням та медичним доглядом, зловживає спиртними напоями. За неналежне виконання батьківських обов`язків відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 184 КУпАП.
Короткий зміст судових рішень судівпершої та апеляційної інстанцій
Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18 листопада 2024 року, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 13 лютого 2025 року, в задоволенні позову відмовлено.
Попереджено  ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітніх дітей: сина    ОСОБА_7 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 ,та доньки    ОСОБА_6 ,   ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з якнайкращих інтересів дітей, врахував заперечення відповідача проти позбавлення її батьківських прав, факт сплати нею заборгованості по аліментах, намагання покращити відносини з дітьми, а також те, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи суд не встановив та вважав недоведеним.
Додатковою постановою Чернігівського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2 7 000, 00 грн в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу за апеляційний розгляд справи.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У березні 2025 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_8 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Чернігівського апеляційного суду від 13 лютого 2025 року, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Підставою касаційного оскарження зазначає застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 15 травня 2019 року в справі № 661/2532/17, від 29 вересня 2021 року в справі № 459/3411/18, від 08 грудня 2021 року в справі № 311/563/20, від 26 січня 2022 року в справі № 203/3505/19. застосування судом апеляційної інстанції норм права безурахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 15 травня 2019 року в справі № 661/2532/17, від 29 вересня 2021 року в справі № 459/3411/18, від 08 грудня 2021 року в справі № 311/563/20, від 26 січня 2022 року в справі № 203/3505/19
Касаційна скарга мотивована також тим, що апеляційний суд не дослідив зібрані у справі докази та необґрунтовано відхилив клопотання про повторне дослідження доказів (показань свідків, допитаних в суді першої інстанції) щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
Крім того, як стверджує представник заявника, суд апеляційної інстанції розглянув справу без участі позивача та його представника. Зокрема, зазначає, що представником ОСОБА_1 - адвокатом Фесиком І. А. було подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні та долучено відповідний доказ, проте апеляційний суд вказав в оскаржуваній постанові про ненадання доказів на підтвердження таких обставин, що не відповідає дійсності.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 17 березня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області.
01 квітня 2025 року справа № 742/3292/24 надійшла до Верховного Суду.
Представник ОСОБА_2 - адвокат Вихор І. І. надіслав відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому просить скаргу залишити без задоволення.
ВідзивОСОБА_2 надісланий з незначним пропускомустановленого судом в ухвалі про відкриття касаційного провадження строку. Зважаючи на положення частини другої статті127 ЦПК України, Верховний Суд вважає за можливе продовжити ОСОБА_2 строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.
Орган опіки та піклування Прилуцької міської ради Чернігівської області у встановлений судом строк відзив на касаційну скаргу не подав.
Позиція Верховного Суду
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Фактичні обставини, встановлені судами
Встановлено, що з 07 липня 2022 року сторони перебували в шлюбі, який було розірвано на підставі рішення суду.
Від цього шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась ОСОБА_6 , а ІНФОРМАЦІЯ_4 - ОСОБА_5 .
Судовим наказом Прилуцького міськрайонного суду від 01 травня 2023 року в справі № 742/2002/23 з ОСОБА_3 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.
Постановою старшого державного виконавця Прилуцького ВДВС у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного МУ МЮ Мовчан Т. О. від 16 квітня 2024 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання зазначеного судового наказу.
Відповідно до наданого державним виконавцем розрахунку заборгованості у ОСОБА_3 станом на 30 квітня 2024 року наявна заборгованість зі сплати аліментів за період з квітня 2023 року по березень 2024 року у сумі 43 983, 35 грн.
Згідно з характеристикою від 22 травня 2024 року, наданою головою ОСББ «Діамант», ОСОБА_3 з 30 січня 2024 року не проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , та з цього часу її не бачили ні з дітьми, ні з чоловіком ОСОБА_1 .
З наданої ФОП ОСОБА_9 характеристики вбачається, що ОСОБА_1 протягом двох років працює на посаді водія, зарекомендував себе позитивно.
Згідно з листом директора Прилуцького ліцею № 5 імені Віктора Андрійовича Затолокіна Прилуцької міської ради Чернігівської області від 19 квітня 2024 року № 110/01-33 на час навчання сина ОСОБА_10 у 6-Б класі мати ОСОБА_3 батьківські збори не відвідувала жодного разу. За час навчання дочки ОСОБА_11 у 9-В класі мати ОСОБА_3 батьківські збори відвідувала один раз у 5 класі. З класними керівниками ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , вчителями, які забезпечують освітній процес у 6-Б та 9-В класах, ОСОБА_3 не спілкується, що свідчить про відсутність зацікавленості щодо навчання дітей.
Відповідно до довідок КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» Чернігівської обласної ради від 23 травня 2024 року № 51 від 14 червня 2024 року № 67 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на обліку у лікаря-нарколога не перебувають, за наркологічною допомогою не звертались.
Згідно з довідкою, виданою 14 червня 2024 року лікарем-психіатром психоневрологічного відділення поліклініки КНП «Прилуцька центральна міська лікарня», ОСОБА_3 за медичною допомогою до лікаря-психіатра не зверталась.
Відповідно до довідки ФОП « ОСОБА_14 » від 08 серпня 2024 року № 93, ОСОБА_1 здійснює догляд за дітьми. У разі захворювань дітей та під час профілактичних оглядів дітей супроводжує батько, турбується про їх стан здоров`я.
Також встановлено, що згідно з платіжними інструкціями за період з квітня по серпень 2024 року у ОСОБА_3 відсутня заборгованість зі сплати аліментів.
Згідно з характеристикою, наданою ФОП ОСОБА_15 , ОСОБА_3 працювала на посаді офіціанта в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_5 » з 12 травня 2021 року по 31 березня 2023 року, зарекомендувала себе позитивно, алкогольних напоїв не вживала.
З трудової книжки ОСОБА_3 вбачається, що з 17 вересня 2002 року вона працювала на різних роботах, останнім місцем її роботи було ТОВ «Вест Петрол Маркет», з якого вона звільнилась за власним бажанням 15 серпня 2023 року.
20 липня 2024 між ОСОБА_3 та ОСОБА_16 було укладено шлюб. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_3 змінила прізвище на « ОСОБА_4 ».
19 серпня 2024 року Орган опіки та піклування Прилуцької міської ради Чернігівської області надав висновок щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
Крім того, суди встановили, що постановою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 08 травня 2024 року ОСОБА_3 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 184 КУпАП, та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі п'ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850, 00 грн.
Однак, постановою Чернігівського апеляційного суду від 25 червня 2024 року зазначена постанова суду першої інстанції була скасована, а провадження у справі закрито у зв`язку з закінченням на момент апеляційного розгляду строку накладення стягнення, передбаченого статтею 38 КУпАП.
Судом першої інстанції також були допитані діти ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 . Окрім цього, суд дослідив наявні в матеріалах справи роздруківки повідомлень з телефону відповідача ОСОБА_3 та її дочки ОСОБА_11 , відеозаписи.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Частиною першою статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини, забезпечення безпечних умов життядитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти (пункт 2 частини першої статті 164 СК України).
Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає можливість зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини може бути підставою дляпозбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов'язківмає місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає наїї фізичний розвиток як складову виховання; неспілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для їїнормального самоусвідомлення; не надають дитині доступудо культурних та іншихдуховних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. 
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. 
Верховний Суд з огляду на положення статті 166 СК України неодноразово наголошував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як винятковий і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.
Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.
Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому виникнення між дитиною і матір'ю (батьком) конфлікту чи погіршення їх особистих стосунків, що може мати тимчасовий характер, не є підставою для позбавлення цих прав.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).
Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, встановивши, що відповідач заперечує проти позбавлення її батьківських прав, бажає приймати участь у вихованні дітей, намагається покращити відносини з ними, сплатила заборгованість по аліментах, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.
Крім того, суди попередніх інстанцій, відповідно до частини шостої статті 19 СК України, мотивовано не погодились з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки такий висновок не є достатньо об'єктивним та повним, має рекомендаційний характер та у ньому відсутні відомості щодо наявності підтверджених відповідними доказами виключних обставин, які б свідчили про свідоме нехтування ОСОБА_2 своїми батьківськими обов'язками.
Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідив зібрані у справі докази, надав належну оцінку фактичним обставинам справи та правильно залишив без змінрішення суду першої інстанції. 
Висновки суду апеляційної інстанції не суперечать висновкам, викладеним Верховним Судом у наведених в касаційній скарзі постановах.
Доводи касаційної скарги стосовно необґрунтованого відхилення клопотання про повторне дослідження доказів (показань свідків) та повторний допит дітей не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки питання про достатність доказів відноситься до компетенції судів першої та апеляційної інстанцій і апеляційний суд не встановив порушень порядку надання та отримання доказів в суді першої інстанції.
Також безпідставними є аргументи касаційної скарги про те, що апеляційний суд, розглянувши справу без участі позивача та його представника, позбавив ОСОБА_1 можливості виступити в судовому засіданні,оскільки останній скористався своїм правом на апеляційне оскарження судового рішення, виклав свої доводив апеляційній скарзі та судом апеляційної інстанції була надана таким доводам належна оцінка.
Крім того, позивач та його представник були належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи. Адвокат Фесик І. А. подав клопотання про відкладення розгляду справи, призначеної на 13 лютого 2025 року, у зв'язку з зайнятістю в іншому судовому засіданні. Зазначене клопотання було залишено без задоволення, оскільки апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності позивача та його представника з урахуванням належного повідомлення останніхпро дату, час і місце розгляду справи.
Верховний Суд зауважує, що незазначення у постанові апеляційного суду відомостей про те, що представником позивача було надано докази на підтвердження його зайнятості в іншому судовому засіданні, не впливає на правильність висновків суду по суті вирішення спору.
Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки зводяться до необхідності переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов'язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для його скасування.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, апостанову апеляційного суду залишити без змін.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Чернігівського апеляційного суду від 13 лютого 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:  М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

В. М. Коротун