ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5136/26 Справа № 408/768/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Цимбал Ю.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Городничої В.С.,
суддів: Петешенкової М.Ю., Макарова М.О.,
за участю секретаря судового засідання — Глущенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Біловодського районного суду Луганської області від 19 липня 2017 року у складі судді Цимбал Ю.Ю. по цивільній справі за позовом Кредитної спілки «Імперіал ЛТД» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про стягнення боргу,–

ВСТАНОВИЛА:

КС «Імперіал ЛТД» звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про стягнення боргу.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 11 червня 2013 року між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №3323, згідно якого відповідачу ОСОБА_2 був наданий кредит у розмірі 38 000 грн на 24 місяці зі сплатою 70% річних від загальної суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідач ОСОБА_2 зобов`язалась щомісячно погашати заборгованість по кредиту та сплачувати відсотки у розмірах, встановлених графіками платежів. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №3323 між КС «Імперіал ЛТД», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 11 червня 2013 року укладено договір поруки №3323/1, відповідно до якого ОСОБА_1 зобов`язався нести солідарну відповідальність перед позивачем за виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором, цього ж дня, укладено аналогічні договори поруки між КС «Імперіал ЛТД», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за №3323/2, ОСОБА_4 за №3323/3, ОСОБА_5 за №3323/4, ОСОБА_6 за №3323/5, ОСОБА_7 за №3323/6, ОСОБА_8 за №3323/7 та ОСОБА_9 за №3323/8.
Однак, відповідач ОСОБА_2 порушила вищевказані умови кредитного договору, внаслідок чого станом на 16 січня 2017 року утворилась заборгованість в сумі – 83 132 грн 68 коп.
На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь Кредитної спілки «Імперіал ЛТД» заборгованість за кредитним договором.
Заочним рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 19 липня 2017 року позов КС «Імперіал ЛТД» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про стягнення боргу задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь КС «Імперіал ЛТД» суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 83 132 гривні 68 копійок.
Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь КС «Імперіал ЛТД» суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 83 132 гривні 68 копійок.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь КС «Імперіал ЛТД» суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 83 132 гривні 68 копійок.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь КС «Імперіал ЛТД» суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 83 132 гривні 68 копійок.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на користь КС «Імперіал ЛТД» суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 83 132 гривні 68 копійок.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_7 на користь КК «Імперіал ЛТД» суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 83 132 гривні 68 копійок.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_8 на користь КС «Імперіал ЛТД» суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 83 132 гривні 68 копійок.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_9 на користь КС «Імперіал ЛТД» суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 83 132 гривні 68 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у дохід держави у розмірі 177 гривень 78 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у дохід держави у розмірі 177 гривень 78 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір у дохід держави у розмірі 177 гривень 78 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_4 судовий збір у дохід держави у розмірі 177 гривень 78 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_5 судовий збір у дохід держави у розмірі 177 гривень 78 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_6 судовий збір у дохід держави у розмірі 177 гривень 78 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_7 судовий збір у дохід держави у розмірі 177 гривень 78 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_8 судовий збір у дохід держави у розмірі 177 гривень 78 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_9 судовий збір у дохід держави у розмірі 177 гривень 78 копійок.
24 лютого 2022року згідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в України» введено в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв строком на 30 діб, який діє до теперішнього часу.
Розпорядженням Верховного Суду №1/0/9-22 від 06 березня 2022року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» підсудність розгляду справ Біловодського районного суду Луганської області змінено на Шахтарський (колишній Першотравенський) міський суд Дніпропетровської області.
Розпорядженням голови Верховного Суду від 22 липня 2022року №40 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», змінено територіальну підсудність судових справ Луганського апеляційного суду. Визначено, що справи цього суду підсудні Дніпровському апеляційному суду.
Ухвалою Шахтарського міського суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2025 року відновлено частково втрачене судове провадження в цивільній справі за єдиним унікальним номером №408/768/17 за позовною заявою КС «Імперіал ЛТД» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про стягнення боргу.
Відновити та долучити до справи наступні документи цивільної справи №408/768/17:
- ухвалу Біловодського районного суду Луганської області від 02 березня 2017 року про залишення позову без руху;
- ухвалу Біловодського районного суду Луганської області від 28 березня 2017 року про відстрочення сплати судового збору;
- ухвалу Біловодського районного суду Луганської області від 28 березня 2017 року про відкриття провадження в справі;
- заочне рішення Біловодського районного суду Луганської області від 19 липня 2017 року.
Ухвалою Шахтарського міського суду Дніпропетровської області від 09.02.2026 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення - відмовлено.
Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Біловодського районного суду Луганської області від 19 липня 2017 року в цивільній справі за позовом КС «Імперіал ЛТД» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про стягнення боргу, - залишено без задоволення з причини пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення.
Роз`яснено заявнику, що заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення (частина четверта статті 287 ЦПК України).
Не погодившись із заочним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, а також на порушення норм процесуального та невірне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Учасники справи не скористались своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду в частині скасувати, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно кредитного договору №3323 від 11 червня 2013 року ОСОБА_2 був наданий кредит у розмірі 38 000 грн на 24 місяці зі сплатою 70% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідач ОСОБА_2 зобов`язалася щомісячно погашати заборгованість по кредиту та сплачувати відсотки у розмірі, встановленому графіком платежів.
Відповідно до договору поруки №3323/1 від 11 червня 2013 року ОСОБА_1 зобов`язався нести солідарну відповідальність перед позивачем за своєчасне та повне виконанням ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором №3323 від 11 червня 2013 року.
Відповідно до договору поруки №3323/2 від 11 червня 2013 року ОСОБА_3 зобов`язалася нести солідарну відповідальність перед позивачем за своєчасне та повне виконанням ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором №3323 від 11 червня 2013 року.
Відповідно до договору поруки №3323/3 від 11 червня 2013 року ОСОБА_4 зобов`язався нести солідарну відповідальність перед позивачем за своєчасне та повне виконанням ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором №3323 від 11 червня 2013 року.
Відповідно до договору поруки №3323/4 від 11 червня 2013 року ОСОБА_5 зобов`язався нести солідарну відповідальність перед позивачем за своєчасне та повне виконанням ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором №3323 від 11 червня 2013 року.
Відповідно до договору поруки №3323/5 від 11 червня 2013 року ОСОБА_6 зобов`язалася нести солідарну відповідальність перед позивачем за своєчасне та повне виконанням ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором №3323 від 11 червня 2013 року.
Відповідно до договору поруки №3323/6 від 11 червня 2013 року ОСОБА_7 зобов`язалася нести солідарну відповідальність перед позивачем за своєчасне та повне виконанням ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором №3323 від 11 червня 2013 року.
Відповідно до договору поруки №3323/7 від 11 червня 2013 року ОСОБА_8 зобов`язалася нести солідарну відповідальність перед позивачем за своєчасне та повне виконанням ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором №3323 від 11 червня 2013 року.
Відповідно до договору поруки №3323/8 від 11 червня 2013 року ОСОБА_9 зобов`язався нести солідарну відповідальність перед позивачем за своєчасне та повне виконанням ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором №3323 від 11 червня 2013 року.
З розрахунку заборгованості вбачається, що станом 16 січня 2017 року за відповідачем ОСОБА_2 наявна заборгованість за кредитним договором №3323 від 11 червня 2013 року в сумі – 83 132 грн 68 коп, яка складається з основного боргу по кредиту – 26 700 грн 00 коп та боргу зі сплати процентів – 56 432 грн 68 коп. 
Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 367 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Задовольняючи позовні вимоги КС “Імперіал ЛТД”, суд першої інстанції посилався на їх доведеність та обґрунтованість, однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них за неповного з”ясування обставин, що мають значення для справи, у порушення норм процесуального права, оскільки рішення суду було ухвалено за відсутності відповідача ОСОБА_1 , який не був належним чином повідомлений про дату, час та місце засідання суду, та обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
Цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України). Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і не договірних зобов`язань.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).
Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.
Забезпечення зобов`язання створює між кредитором у цьому зобов`язанні та особою, що забезпечує зобов`язання, особливий вид відносин – акцесорне (додаткове) зобов`язання по відношенню до основного зобов`язання (стаття 548 ЦК України).
Акцесорні (додаткові) зобов`язання охоплюються загальним поняттям зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).
Незалежно від підстави виникнення того чи іншого виду забезпечення виконання зобов`язання (на підставі договору чи в силу закону), акцесорне зобов`язання як вид цивільно-правового зобов`язання має ту особливість, що не може існувати самостійно: таке зобов`язання не може виникнути раніше основного; забезпеченою може бути лише дійсна вимога; недійсність основного зобов`язання тягне недійсність і додаткового.
За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).
Згідно з статтею 553 ЦК України, забезпечувальний механізм поруки полягає у залученні додаткового боржника, який поряд з основним відповідає перед кредитором за виконання зобов`язання боржником. При укладенні договору поруки виникає множинність осіб на боці боржника, і законодавець визначає солідарні обов`язки для цих боржників.
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, установлених договором або законом, зокрема в разі неподільності предмета зобов`язання.
Наслідки солідарного обов`язку боржників передбачені статтею 543 ЦК України: у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що солідарна відповідальність у зобов`язальному праві – це відповідальність кількох боржників перед кредитором, при якій кредиторові надається право на свій розсуд вимагати виконання зобов`язання у повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного з них окремо. Як солідарне зобов`язання, так і солідарна відповідальність виникають лише у випадках, встановлених договором або законом.
Пред`явивши вимогу до одного із солідарних боржників, який не задовольнив цю вимогу, кредитор має право пред`явити вимогу до іншого солідарного боржника.
На підставі рішення суду про стягнення боргу з солідарних боржників солідарна відповідальність покладається на відповідачів до повного погашення боргу. Відповідачі як солідарні боржники відповідають в межах загальної суми кредитної заборгованості.
Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором (частина четверта статті 543 ЦК України).
Отже, суть солідарного обов`язку полягає в тому, що у випадку невиконання боржником грошового зобов`язання, забезпеченого порукою, кредитор має право вимагати виконання цього грошового зобов`язання одночасно як від боржника, так і від поручителя. Водночас солідарну відповідальність щодо заборгованості поза встановленим частиною четвертою статті 559 ЦК України строком поручитель не несе.
Порядок заявлення заперечень щодо вимог кредитора, пред`явлених до солідарних боржників, визначено законодавцем у частині третій статті 543 та частині другій статті 555 ЦК України.
Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі (частина третя статті 543 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 555 ЦК України поручитель має право висунути проти вимоги кредитора заперечення, які міг би висунути сам боржник, за умови, що ці заперечення не пов`язані з особою боржника. Поручитель має право висунути ці заперечення також у разі, якщо боржник відмовився від них або визнав свій борг.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що солідарні боржники наділені правами на заперечення проти вимог кредитора у повному обсязі, як заявлених щодо кожного із них (боржника чи поручителя), так і щодо інших загальних вимог, за якими такий боржник несе солідарну відповідальність.
Порука за своєю правовою природою має додаткове (акцесорне) зобов`язання до основного (кредитного) договору та напряму залежить від його умов. Загальний розмір кредитної заборгованості стосується як боржника, так і поручителя, який несе солідарну відповідальність в межах строку поруки.
У справі про солідарне стягнення заборгованості з боржника та поручителя до співучасників висувається єдина позовна вимога, а не окрема вимога до кожного із співвідповідачів. З огляду на це, єдина вимога позивача має спиратись на єдине обґрунтування (єдині підстави позову), а тому заперечення проти такого позову боржника та позичальника не можуть бути роздільними, вони мають спиратись загальне для співучасників обґрунтування.
Згідно з частиною другою статті 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.
Зважаючи на викладене, боржник не може байдуже ставитись до пасивної поведінки поручителя, виходячи з того, що боржник і після виконання зобов`язання поручителем залишається зобов`язаною особою. У зв`язку з цим, позбавлення боржника, який у більшому обсязі володіє інформацією щодо змісту основного зобов`язання, права висувати заперечення проти вимог кредитора, які спрямовані до поручителя, не відповідає принципу розумності.
Про однорідність та нерозривність вимог кредитора, заявлених в солідарному порядку до позичальника та поручителя, зазначала Велика Палата Верховного Суду при вирішення питання юрисдикційності розгляду таких спорів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 серпня 2019 року у справі №496/3778/14-ц (провадження №14-281цс19)).
Слід також враховувати, що у пункті 62 постанови від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора, зокрема про визнання поруки припиненою.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2021 року у справі №243/8943/15-ц зроблено висновок, що переглядаючи справу в апеляційному порядку за апеляційними скаргами відповідачів та скасовуючи рішення суду першої інстанції лише в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачів, апеляційний суд вказав, що поручитель ПП «Колегія» рішення суду першої інстанції не оскаржував, а тому суд не розглядав питання про припинення його поруки. Відповідно до положень статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є диспозитивність, визначення якого наведено у частині першій статті 13 цього Кодексу, відповідно до якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положення цього принципу мають вираження і у частині першій статті 367 ЦПК України, за змістом якої суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Поручитель ПП «Колегія» не подавав апеляційну скаргу, позичальник не надав суду доказів на підтвердження повноважень представляти інтереси ПП «Колегія» в апеляційному суді, а тому суд, діючи у межах визначених частиною першою статті 367 ЦПК України, не мав визначених процесуальним законом підстав переглядати рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ПП «Колегія».
Подібний висновок зроблений і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 грудня 2023 року у справі №389/440/16-ц, в якій зазначено, що переглядаючи справу за апеляційною скаргою позичальника, суд апеляційної інстанції переглянув рішення суду першої інстанції і щодо прав та обов`язків іншого відповідача – поручителя, який рішення суду першої інстанції не оскаржував. Отже, суд апеляційної інстанції, постановляючи нове рішення і задовольняючи зустрічний позов поручителя про припинення поруки та відмовляючи банку у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, пред`явленого, зокрема, до поручителя, вийшов за межі апеляційної скарги позичальника, не маючи для цього правових підстав, чим порушив принцип диспозитивності цивільного судочинства і змагальності процесу (статті 12, 13, 367 ЦПК України).
Слід зазначити, боржником ОСОБА_10 та поручителями ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , кожним окремо, заочне рішення суду від 19 липня 2017 року в апеляційному порядку оскаржено не було, отже суд апеляційної інстанції не робить правових висновків в частині вирішення вимог до цих відповідачів.
В матеріалах справи також відсутні будь-які докази на підтвердження того, що апелянт уповноважений представляти інтереси інших відповідачів у даній справі в суді апеляційної інстанції. 
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 стверджує, що він не укладав та не підписував договір поруки від 11 червня 2013 року №3323/1.
Слід зазначити, у відновлених ухвалою суду матеріалах цієї цивільної справи відсутня позовна заява, відсутні кредитний договір № 3323 від 11 червня 2013 року укладений між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_2 , договори поруки №№3323/1, 3323/2, 3323/3, 3323/4, 3323/5, 3323/6, 3323/7, 3323/8 від 11 червня 2013 року, укладені між КС «Імперіал ЛТД» та відповідачами  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , з кожним окремо.
Апеляційний суд звертає увагу, що місцезнаходженням позивача КС «Імперіал ЛТД» є тимчасово окупована територія України: АДРЕСА_1 .
Даних про те, що позивач КС «Імперіал ЛТД» здійснив перереєстрацію своєї діяльності на підконтрольній Україні території матеріали справи не містять.
Отже, у відновлених судом першої інстанції матеріалах цивільної справи відсутні докази укладення між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_2 кредитного договору №3323 від 11 червня 2013 року, а також договорів поруки №№3323/1, 3323/2, 3323/3, 3323/4, 3323/5, 3323/6, 3323/7, 3323/8, укладених 11 червня 2013 року між КС «Імперіал ЛТД» та відповідачами  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , з кожним окремо.
За таких обставин, враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, заочне рішення Біловодського районного суду Луганської області від 19 липня 2017 року слід скасувати в частині солідарного стягнення з  ОСОБА_1  на користь КС “Імперіал ЛТД” суми заборгованості за кредитним договором №3323 від 11 червня 2013 року в розмірі 83 132 грн 68 коп та в частині стягнення з  ОСОБА_1  на користь держави судового збору у розмірі 177 грн 78 коп та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог КС “Імперіал ЛТД” до  ОСОБА_1 .
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
За положеннями частин першої та тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Приймаючи до уваги висновок апеляційного суду про відмову у задоволенні позовних вимог, з позивача КС «Імперіал ЛТД» на користь відповідача ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати, що складаються із судового збору, сплаченого останнім за подачу апеляційної скарги в розмірі 1 920,00 грн.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,–

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Заочне рішення Біловодського районного суду Луганської області від 19 липня 2017 року в частині позовних вимог Кредитної спілки «Імперіал ЛТД» до ОСОБА_1 про стягнення боргу  – скасувати.
У задоволенні позовних вимог Кредитної спілки «Імперіал ЛТД» до ОСОБА_1 про стягнення боргу – відмовити.
Стягнути з Кредитної спілки «Імперіал ЛТД» на користь ОСОБА_1 судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 1 920,00 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені «16» червня 2026 року.
Повний текст постанови складено «25» червня 2026 року.

Головуючий:         В.С. Городнича

Судді:          М.Ю. Петешенкова

М.О. Макаров