ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року 
м. Київ
справа № 160/709/25
адміністративне провадження № К/990/46809/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Соколова В.М.,
суддів: Загороднюка А.Г.,  Білак М.В., 
розглянувши у порядку письмового провадження у суді касаційної інстанції адміністративну справу № 160/709/25
за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання нарахувати та виплатити щомісячну додаткову грошову винагороду, грошову допомогу на оздоровлення, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою Чернохатнього Дмитра Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2025 року (суддя-доповідач - Лукманова О.М., судді: Божко Л.А., Дурасова Ю.В.),
УСТАНОВИВ: 
І. Короткий зміст позовних вимог
У січні 2025 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивачка) звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), у якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неврахування індексації грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року включно;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року включно з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаної виплати індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум та з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017, 2018 рік з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2016, 2017, 2018 рік з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, з урахуванням раніше виплачених сум та з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неврахування індексації грошового забезпечення при обрахунку ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017, 2018 роки;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2016, 2017, 2018 роки, з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаної виплати індексації грошового забезпечення та з урахуванням раніше виплачених сум та з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44.
ІІ. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 березня 2025 року позов задоволено повністю.
11 серпня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції із заявою про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі №160/709/25.
Ухвалою від 20 серпня 2025 року Дніпропетровський окружний адміністративний суд відмовив у задоволенні заяви позивачки заявою про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.
Не погодившись з цією ухвалою, ОСОБА_1 звернулася до Третього апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою. 
Встановивши невідповідність апеляційної скарги вимогам статті 296 КАС України, суд апеляційної інстанції ухвалою від 12 вересня 2025 року відмовив у задоволенні заяви про звільнення від сплати судового збору, залишив апеляційну скаргу без руху та запропонував апелянту в десятиденний строк з моменту отримання ухвали усунути виявлені недоліки, а саме, надати докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
Копію ухвали від 12 вересня 2025 року доставлено до електронного кабінету представника апелянта 19 вересня 2025 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2025 року повернуто особі, яка її подала. Суд виходив із того, що станом на 15 жовтня 2025 року скаржник не усунув недоліки апеляційної скарги.
ІІІ. Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у касаційній інстанції. Позиція інших учасників справи
13 листопада 2025 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Чернохатнього Дмитра Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2025 року про повернення апеляційної скарги, у якій скаржник просить скасувати вказане судове рішення та направити справу для продовження розгляду.
У касаційній скарзі її автор зазначає про незгоду з оскаржуваним судовим рішенням і в якості доводів посилається на те, що в апеляційній скарзі на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2025 року було окремо зазначено про наявність підстав для звільнення від сплати судового збору, оскільки справа стосується стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Однак суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви про звільнення від сплати судового збору та залишаючи позовну заяву без руху, зазначеного не врахував і не застосував пункт 1 частини першої статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI).
Скаржник наполягає на тому, що спір у цій справі стосується заробітної плати військовослужбовця, а тому у вказаній категорії справ позивачка звільнена від сплати судового збору у всіх судових інстанціях, у тому числі, за подання апеляційної скарги на ухвалу суду щодо встановлення судового контролю, оскільки така процедура здійснюється в межах єдиного судового провадження.
Верховний Суд ухвалою від 20 листопада 2025 року відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.
У відзиві на касаційну скаргу Військова частина НОМЕР_1 наводить заперечення по суті заяви позивачки про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, просить касаційну скаргу залишити без задоволення.
Ухвалою від 19 травня 2026 року Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Соколова В.М. провів необхідні дії з підготовки справи до касаційного розгляду та призначив її до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.
IV. Позиція Верховного Суду
Перевіривши в межах, визначених статтею 341 КАС України, правильність застосування апеляційним судом норм процесуального права при постановленні ухвали про повернення апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Спір у цій справі стосується бездіяльності відповідача щодо неврахування індексації грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди та грошової допомоги на оздоровлення
У межах даного касаційного провадження спірним є питання звільнення позивачки від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
З матеріалів справи слідує, що підставою для залишення апеляційної скарги без руху слугувало те, що позивачка не надала суду документ, який підтверджує оплату судового збору.
При цьому, відмовляючи у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, Третій апеляційний адміністративний суд виходив із того, що разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 подано заяву про звільнення від сплати судового збору, яку обґрунтовано скрутним матеріальним становищем і відсутністю коштів для сплати судового збору. Між тим, для звільнення від сплати судового збору заявник апеляційної скарги має довести існування фінансових труднощів. Заявник має надати довідку про доходи за 2024 рік. Підставою для звільнення від сплати судового збору є доведення заявником, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік. Має бути наявна довідка про дохід за 2024 рік, яка підтверджує скрутне матеріальне становище, неотримання заробітної плати, пенсії, допомоги по безробіттю, компенсації від держави тощо.
У подальшому, оскільки позивачка не усунула недоліки апеляційної скарги, яка залишена без руху, суд апеляційної інстанції повернув апеляційну скаргу.
Відповідно до частин першої, другої статті 300 КАС України за відсутності підстав для залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги чи відмови у відкритті апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття апеляційного провадження у справі.
Згідно з пунктом 1 частини п`ятої, частини шостої статті 296 КАС України до апеляційної скарги додається документ про сплату судового збору.
Якщо апеляційна скарга подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення від сплати судового збору.
За змістом частини другої статті 298 КАС України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
Приписами пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України обумовлено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Оцінивши правильність позиції апеляційного суду в аспекті застосування пункту 1 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI до спірних правовідносин, Суд дійшов наступних висновків.
Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства та гарантується приписами пункту 8 частини першої статті 129 Конституції України. Проте, дане право підлягає реалізації з дотриманням вимог процесуального законодавства, що виражається в дотриманні форми та змісту апеляційної скарги, термінів її подачі, а також обов`язковому переліку матеріалів, що повинні бути додані до неї, зокрема і документу про сплату судового збору.
Мета встановлення судового збору за подання апеляційної скарги не зводиться до переслідування фінансових цілей - наповнення доходної частини Державного бюджету України, а передбачає запобігання поданню безпідставних та очевидно необґрунтованих скарг. Коло осіб, які користуються пільгами щодо сплати судового збору у вигляді звільнення від його сплати, визначено законом.
Частинами першою, другою статті 132 КАС України обумовлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору врегульовані Законом № 3674-VI.
Відповідно до підпункту 5 пункту 3 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI судовий збір справляється за подання до адміністративного суду апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду в розмірі 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
Статтею 1 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» (далі - Закон № 108/95-ВР) закріплено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Її розмір залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.
Згідно зі статтею 2 Закону № 108/95-ВР структура заробітної плати складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.
Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.
Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.
У цій справі ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.
Ключовим у цій справі є питання щодо наявності підстав для урахування індексації грошового забезпечення при нарахуванні та виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (втратила чинність 01 березня 2018 року), а також при обрахунку грошової допомоги на оздоровлення.
У постанові від 10 лютого 2022 року у справі № 420/13606/21 Верховний Суд дійшов висновку, що поняття «грошове забезпечення», «одноразова грошова допомога при звільненні» та «заробітна плата», які використано у чинному законодавстві, що регулює трудові правовідносини, є рівнозначними (подібний за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27 березня 2024 року у справі №560/11102/23).
Відповідно до частин другої - третьої статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять:
посадовий оклад, оклад за військовим званням;
щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Таким чином, виходячи із наведених положень норм права, позивачка звільнена від сплати судового збору за подання позову, апеляційної та касаційної скарг у цій справі, оскільки така пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону № 3674-VІ, незалежно від того, який вид судового рішення вона оскаржує.
Аналогічний правовий підхід щодо застосування пункту 1 частини першої статті 5 Закону № 3674-VІ при розв`язанні спірного питання викладений у постановах Верховного Суду від 25 червня 2024 року у справі № 560/14593/24 та від 05 листопада 2025 року у справі № 580/12056/24.
Суд апеляційної інстанції, постановляючи ухвалу про повернення апеляційної скарги від 20 травня 2025 року, виходив з підстав невиконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху у зв`язку з невідповідністю скарги частині п`ятій статті 296 КАС України (відсутній доказ, що підтверджує сплату судового збору). Натомість, позивачка звільнена від сплати судового збору за подання позову, апеляційної та касаційної скарг у справі про нарахування та виплату грошового забезпечення за пунктом 1 частини першої статті 5 Закону № 3674-VІ.
Окремо Суд звертає увагу на те, що відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору, Третій апеляційний адміністративний суд посилався на відсутність доказів скрутного фінансового становища останньої. Проте, в апеляційній скарзі позивачка не наводила таких доводів і не просила звільнити її від сплати судового збору із цих підстав, а посилалась на те, що звільнена від сплати судового збору в силу пункту 1 частини першої статті 5 Закону № 3674-VІ.
Таким чином Суд резюмує, що суд апеляційної інстанції помилково залишив апеляційну скаргу позивачки на ухвалу суду першої інстанції без руху з підстав ненадання суду документу про сплату судового збору та в подальшому постановив незаконну ухвалу про повернення апеляційної скарги, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
Із цих підстав Суд, з огляду на приписи статті 353 КАС України, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення - скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
V. СУДОВІ ВИТРАТИ
Ураховуючи результат касаційного перегляду та відсутність документального підтвердження понесених учасниками справи судових витрат, питання щодо їх розподілу не вирішується.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Чернохатнього Дмитра Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.
Ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2025 року у справі №160/709/25 скасувати, а справу направити до цього ж суду для продовження розгляду на стадії вирішення питання щодо відкриття апеляційного провадження. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді	В.М. Соколов А.Г. Загороднюк   М.В. Білак