ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
і м е н е м У к р а ї н и

16 червня 2026 року 	м. Полтава	Справа №440/3677/26	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Кукоби О.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Міністерства оборони України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Військова частина НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (надалі також позивачі) звернулись до суду з позовом до Міністерства оборони України (надалі - відповідач, Міноборони), третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Військова частина НОМЕР_1 (надалі - третя особа), у якому просили:
- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене протоколом від 23.10.2025 №99 про відмову у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - батькам померлого внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини солдата ОСОБА_3 ;
- зобов`язати комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та додані до них документи про призначення та виплату їм одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю при захисті Батьківщини їхнього сина, солдата ОСОБА_3 . 
Позовні вимоги обґрунтували посиланням на те, що вони є батьками загиблого військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_3 , який відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.02.2022 №38 призваний на військову службу під час мобілізації, в особливий період. ОСОБА_3 у квітні 2022 року вибув у район виконання завдань та безпосередньо брав участь в бойових діях, забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України. 26.12.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) скеровано ОСОБА_2 сповіщення сім`ї про смерть старшого солдата ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , смерть пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. 
Позивачі звернулись через ІНФОРМАЦІЯ_1 до Міноборони із заявою про призначення та виплату їм одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві", однак комісія Міноборони з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум відмовила у призначенні одноразової грошової допомоги з тих підстав, що за наданими документами старший солдат ОСОБА_3 на момент смерті перебував у стані алкогольного сп`яніння.

2. Позиція відповідача. 

Відповідач позов не визнав. У наданому до суду відзиві на позов /а.с. 91-97/ представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити посилаючись на вимоги пункту "б" частини першої статті 16-4 Закону №2011-ХІІ, яка встановлює, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо смерть військовослужбовця є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння. Так, за твердженням відповідача, листом Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи від 24.04.2025 №02-06/1056 повідомлено, що за результатами судово-токсикологічного дослідження в крові ОСОБА_3 виявлено етиловий спирт, що свідчить про перебування військовослужбовця в стані сп`яніння на момент смерті.

3. Процесуальні дії у справі, заяви учасників справи. 

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 06.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, а її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників. 
22.04.2026 до суду надійшли письмові пояснення Військової частини НОМЕР_1 , у яких представник третьої особи зазначив, що відповідно до акта проведення спеціального службового розслідування за фактом смерті (загибелі) солдата ОСОБА_3 , його смерть настала на пересувному заправному пункті військової частини НОМЕР_1 в місці дислокації підрозділу, в якому померлий проходив військову службу; причиною смерті військовослужбовця стала гостра серцева недостатність /а.с. 64-67/. На думку представника Військової частини НОМЕР_1 , оскільки в результаті проведення Харківським обласним бюро судово-медичної експертизи судово-токсикологічного дослідження в крові ОСОБА_3 було виявлено етиловий спирт в концентрації 3,95%, заявлені позивачами позові вимоги задоволенню не підлягають.
Представник позивача у відповіді на відзив наполягав на задоволенні позовних вимог, зазначивши, що висновком службового розслідування за фактом смерті старшого солдата ОСОБА_3 та медичними документами (зокрема, лікарським свідоцтвом про смерть) підтверджено, що причиною смерті є гостра серцева недостатність та гостра ішемічна хвороба серця /а.с. 83-85/.
Позивачі надали до суду заяву про розгляд справи без їх участі /а.с. 121/. 
Представник відповідача надала до суду заяву про розгляд справи без її участі /а.с. 123/. 
Представник третьої особи у письмових поясненнях просив судове засідання 12.05.2026 провести без його участі, у судове засідання 04.06.2026 - не з`явився, причин неявки суду не повідомив. 
Згідно з частиною третьою статті 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. 
Відповідно до частини першої статті 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
За наведених обставин, суд завершив розгляд справи у порядку письмового провадження. 

Обставини справи 

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено копією свідоцтва про народження /а.с. 18/.
ОСОБА_3 відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.02.2022 №38 призваний на військову службу під час мобілізації, в особливий період /а.с. 24, 25/. 
У квітні 2022 року ОСОБА_3 вибув у район виконання завдань та безпосередньо брав участь в бойових діях, забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України; під час виконання бойових завдань 24.08.2023 та 12.09.2023 отримав поранення, що підтверджено довідками військової частини НОМЕР_2 /а.с. 27, 28/. 
У березні 2024 року рядовий ОСОБА_3 звільнений з військової служби за сімейними обставинами, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 28.03.2024 №88 виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення /а.с. 31/.
На підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03.06.2024 №499 повторно призваний на військову службу під час мобілізації, в особливий період та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_3 /а.с. 32/.
Старший солдат ОСОБА_3 у період з 10.08.2024 по 26.12.2024 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в н.п. Волохів Яр Ізюмського району Харківської області, що підтверджено довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 25.02.2025 №1840/216 /а.с. 33/.
26.12.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) скеровано ОСОБА_2 сповіщення сім`ї про смерть старшого солдата ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , смерть пов`язана з виконанням обов`язків військової служби /а.с. 19/. 
Командиром військової частини НОМЕР_1 у 2024 році затверджений акт службового розслідування за фактом смерті старшого солдата ОСОБА_3 /а.с. 41-42/, за змістом якого смерть настала на пересувному заправному пункті військової частини НОМЕР_1 в місці дислокації підрозділу, в якому померлий проходив військову службу; причиною смерті військовослужбовця стала гостра серцева недостатність. 
У витягу з протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії (12 Регіональна ВЛК, м. Харків) від 02.05.2025 №2025-0502-1047-0664-0 зазначено: пов`язати захворювання старшого солдата ОСОБА_3 , 13.12.1994, яке призвело до смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , - з проходженням військової служби /а.с. 43/. 
У липні 2025 року позивачі звернулись через ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявами про виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві", у зв`язку зі смертю їх сина - старшого солдата ОСОБА_3 /а.с. 101, зокрема зі звороту/. 
Листом ІНФОРМАЦІЯ_4 від 15.07.2025 заяви позивачів разом з доданими до них документами скеровані Директору Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України з висновком про наявність у позивачів права на отримання рівними частками одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 /а.с. 99/. 
23.10.2025 рішенням Комісії Міноборони, викладеним у Протоколі №99/в (п. 4) батьку ОСОБА_2 та матері ОСОБА_1 відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги на підставі ст. 16-4 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", адже відповідно до ст. 16-4 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть) військовослужбовця є наслідком вчинення адміністративного правопорушення або дій у стані алкогольного сп`яніння /а.с. 98/.
Не погодившись з позицією відповідача, вважаючи рішення про відмову у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги протиправним, позивачі звернулись до суду з цим позовом.

Норми права, якими урегульовані спірні відносини

Відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Поряд з цим, частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232-ХІІ).
Згідно зі статтею 41 Закону №2232-XII виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Закон України від 20.12.1991 №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-ХІІ; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. 
Відповідно до приписів статті 1 Закону №2011-ХІІ, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з частиною першою статті 16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
У силу підпунктів 1, 2 частини другої цієї статті одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: 
1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби; 
2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби.
Частиною третьою статті 16 Закону №2011-XII передбачено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, за умов, визначених Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Згідно з частиною першою статті 16-1 Закону №2011-XII у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті.
Відповідно до частини четвертої статті 16-1 Закону №2011-XII до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: (...) батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті). 
За змістом підпункту "а" частини першої статті 16-2 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 
а) 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону; 
500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 2-3 пункту 2 статті 16 цього Закону; 
У частині першій статті 16-3 Закону №2011-ХІІ передбачено, що одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, за відсутності особистого розпорядження призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою або заявою їх законних представників. 
Відповідно до частини шостої цієї статті, одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
Згідно з частинами дев`ятою, десятою статті 16-3 Закону №2011-ХІІ особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України. 
У силу пункту "б" частини першої статті 16-4 Закону №2011-ХІІ призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння. 
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 (далі - Порядок №975, у редакції на момент виникнення спірних відносин). 
Відповідно до пункту 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного, резервіста або особи, звільненої з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення її з військової служби, - дата складання актового запису про смерть. 
Підпунктом 1 пункту 4 Порядку №975 передбачено, що одноразова грошова допомога призначається у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби. 
За змістом пункту 9 Порядку №975 до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 4 цього Порядку, належать: батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їх батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті).
У силу підпункту 11 Порядку №975 одноразова грошова допомога у зв`язку із загибеллю (смертю) призначається і виплачується: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного, резервіста або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби у випадках, передбачених підпунктом 1 пункту 4 цього Порядку, - у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала загибель (смерть).
Відповідно до абзаців першого, другого пункту 20 Порядку №975 особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю (смертю) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважений орган), у паперовій або електронній формі засобами електронної пошти заяву кожної повнолітньої особи, яка має право на отримання допомоги, а у разі наявності малолітніх та/або неповнолітніх дітей - іншого з батьків або опікунів чи піклувальників дітей про виплату одноразової грошової допомоги. 
У разі подання заяви в паперовій формі до неї додаються копії документів разом з оригіналами (для посвідчення цих копій), а у разі подання заяви засобами електронної пошти заява та копії документів подаються з дотриманням законодавства у сферах електронної ідентифікації та електронних довірчих послуг.
Пунктами 22, 23 Порядку №975 визначено, що призначення одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, призваним на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюються Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, розвідувальним органом Міноборони, Службою зовнішньої розвідки та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів). 
Керівник уповноваженого органу після визначення переліку осіб, зазначених у пунктах 8 і 9 цього Порядку, які мають право на одержання одноразової грошової допомоги (зокрема з урахуванням особистого розпорядження), подає у 15-денний строк з дня реєстрації документів, передбачених пунктами 20 і 21 цього Порядку, розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого обов`язково додаються документи, зазначені в пунктах 20 і 21 цього Порядку. 
Розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження від уповноваженого органу висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги та документів, зазначених у пунктах 20 і 21 цього Порядку, приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення зазначених документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують підтвердження обставин, зазначених у документах, чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявнику з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання. 
Під час воєнного стану рішення про призначення одноразової грошової допомоги приймається розпорядником бюджетних коштів протягом трьох місяців з дня отримання всіх необхідних документів.
Згідно з пунктом 29 Порядку №975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), захворювання, інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: вчинення ним кримінального або адміністративного правопорушення; вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Оцінка судом обставин справи 

Згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 
У цій справі спір стосується наявності у позивачів права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом "а" частини першої статті 16-2 Закону №2011-ХІІ, як батьків померлого (загиблого) військовослужбовця Збройних Сил України, внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби. 
Суд враховує, що позиція відповідача про відсутність у позивачів права на отримання одноразової грошової допомоги обґрунтована тим, що листом Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи від 24.04.2025 №02-06/1056 повідомлено, що за результатами судово-токсикологічного дослідження в крові ОСОБА_3 виявлено етиловий спирт, що свідчить про перебування військовослужбовця в стані сп`яніння на момент смерті.
Посилаючись на приписи пункту "б" частини першої статті 16-4 Закону №2011-ХІІ, яка встановлює, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо смерть військовослужбовця є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, відповідач стверджував про відсутність підстав для призначення батькам позивача одноразової грошової допомоги.
Оцінюючи повідомлені учасниками справи обставини та надані на їх підтвердження докази, суд зазначає, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті) військовослужбовця є гарантованою державою виплатою, яка виплачується у встановлених законом випадках.
Дійсно, така виплата не здійснюється, якщо загибель (смерть) є наслідком вчинення військовослужбовцем кримінального або адміністративного правопорушення, дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або у разі навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом).
Водночас передбачене підпунктом "б" частини першої статті 16-4 Закону №2011-ХІІ та пунктом 29 Порядку №975 обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги пов`язане не з формальним встановленням стану алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння у військовослужбовця, а з доведеністю того, що смерть настала саме як наслідок поведінки особи у такому стані. 
Тому для застосування зазначених положень вирішальне значення має встановлення об`єктивного причинно-наслідкового зв`язку між станом сп`яніння, поведінкою військовослужбовця та настанням смерті, що повинно підтверджуватися належними та допустимими доказами у їх сукупності. 
Сам по собі факт перебування особи у стані алкогольного сп`яніння на момент смерті без встановлення причинно-наслідкового зв`язку між таким станом, конкретними діями особи та настанням смерті не є достатньою та самостійною підставою для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги. 
Інше тлумачення означало б розширення встановлених законом обмежень права на соціальний захист членів сім`ї військовослужбовця та суперечило б принципу правової визначеності. 
Аналогічна позиція неодноразово висловлена Верховним Судом у постановах від 11.0.42018 у справі №802/1869/17-а, від 04.03.2020 у справі №813/2071/17, від 12.11.2020 у справі №186/1129/16-а, від 15.06.2022 у справі №826/4813/18, від 29.06.2022 у справі №640/6477/19, від 09.09.2025 у справі №240/5502/24 та ін.
За обставин справи, що розглядається, причиною смерті старшого солдата ОСОБА_3 у лікарському свідоцтві про смерть від 26.12.2024 та довідці про причину смерті №12-17/216-Бл/24 зазначено: Гостра серцева недостатність; гостра ішемічна хвороба серця /а.с. 35, 36/.
В акті за результатами службового розслідування, затвердженому командиром військової частини НОМЕР_1 , зазначено, що смерть (загибель) солдата ОСОБА_4 настала на пересувному заправному пункті військової частини НОМЕР_1 в місці дислокації підрозділу, в якому померлий проходив військову службу ( АДРЕСА_2 ); причиною смерті військовослужбовця стала гостра серцева недостатність (лікарське свідоцтво про смерть від 26.12.2024 №12-17/216-Бл/24) /а.с. 41-42/.
У витягу з протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії (12 Регіональна ВЛК, м. Харків) від 02.05.2025 №2025-0502-1047-0664-0 зазначено, зо захворювання старшого солдата ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - "Гостра ішемічна хвороба серця. Гостра серцева недостатність", яке призвело до смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , - Захворювання, яке призвело до смерті, та причина смерті, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби /а.с. 43/. 
Щодо висновку експерта №12-17/216-БЛ/24, складеного на підставі постанови слідчого СВ ВП №1 Ізюмського РУП ГУ НП в Харківській області, суд зазначає, що у вказаному висновку лише зазначено, що при судово-медичній експертизі кропі від трупа гр. ОСОБА_3 виявлений етиловий спирт в кількості 3,95%, однак не констатовано, що причиною смерті є вживання алкогольних напоїв чи перебування особи в стані сп`яніння /а.с. 115/.
Навпаки, у вказаному висновку так само констатовано, що причиною смерті старшого солдата ОСОБА_3 стало захворювання - гостра ішемічна хвороба серця, ускладнена розвитком гострої серцевої недостатності. 
За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність прямого причинно-наслідкового зв`язку між станом алкогольного сп`яніння військовослужбовця ОСОБА_3 та настанням його смерті. 
Верховний Суд у постанові від 15.05.2026 у справі №280/1655/25 визначив, що положення статті 16-4 Закону №2011-ХІІ та пункту 29 Порядку №975 слід застосовувати з урахуванням того, що одноразова грошова допомога є гарантованою державою соціальною виплатою членам сім`ї загиблого або померлого військовослужбовця, а тому обмеження права на її отримання мають тлумачитися не розширено, а відповідно до їхньої мети та за умови встановлення всіх юридично значущих обставин. Сам факт виявлення в організмі військовослужбовця етилового спирту не є самостійною та автоматичною підставою для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги. 
Юридичне значення для вирішення спору має не сам стан алкогольного сп`яніння, а наявність причинно-наслідкового зв`язку між таким станом, конкретними діями самого військовослужбовця та настанням його смерті. Такий причинний зв`язок не може презюмуватися лише з огляду на показник концентрації алкоголю в крові або інших біологічних рідинах на момент смерті, оскільки останній має бути встановлений на підставі належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів у їх сукупності. Аналогічні правові підходи є сталими та неодноразово застосовані Верховним Судом, зокрема, у постановах від 04.03.2020 у справі №813/2071/17, від 12.11.2020 у справі №186/1129/16-а, від 29.06.2022 у справі №640/6477/19, від 09.09.2025 у справі №240/5502/24. 
Саме з урахуванням наведеного Верховний Суд у вищезгаданій постанові від 15.05.2026 у справі №280/1655/25 вважав необхідним застосувати статтю 16-4 Закону №2011-ХІІ у взаємозв`язку із загальними положеннями статті 16 цього Закону та виходив з того, що відмова у призначенні одноразової грошової допомоги є правомірною лише тоді, коли компетентним органом встановлено, що смерть військовослужбовця перебуває у прямому причинному зв`язку з його діями у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або з безпосереднім медичним впливом такого стану на організм.
Таким чином, передбачене статтею 16-4 Закону №2011-ХІІ та пунктом 29 Порядку №975 обмеження може застосовуватися у двох видах фактичних обставин. Перший випадок стосується ситуацій, коли смерть настала внаслідок активних дій (поведінки) самого військовослужбовця у стані сп`яніння, зокрема самовільного залишення місця служби, вчинення небезпечних дій під впливом алкоголю або іншої поведінки, яка у причинному зв`язку призвела до смерті. У такому разі необхідно встановити факт перебування особи у стані сп`яніння, конкретні дії, вчинені у такому стані, та причинний зв`язок між цими діями і смертю. Такий підхід застосовано Верховним Судом у постановах від 22.05.2018 у справі №760/9519/17 та від 18.08.2022 у справі №640/14940/19. 
Другий випадок охоплює ситуації, коли смерть є безпосереднім наслідком алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або патологічного стану, прямо зумовленого таким впливом на організм, зокрема гострого алкогольного або наркотичного отруєння, алкогольної коми або інших безпосередніх медичних наслідків вживання відповідних речовин. Для відмови у призначенні допомоги у такому разі має бути підтверджено належними та допустимими доказами, що саме вживання відповідних речовин чи наслідки зазначених дій стали безпосередньою медичною причиною смерті. Такий підхід узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 18.03.2024 у справі №120/13997/21-а. 
Водночас у випадках, коли смерть військовослужбовця настала внаслідок протиправних дій іншої особи, порушення іншою особою правил поводження зі зброєю, пострілу іншого військовослужбовця, бойового ураження в зоні бойових дій або інших незалежних від самого військовослужбовця обставин, то сам по собі факт перебування загиблого у стані сп`яніння не є достатнім для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги. У такому разі необхідним є доведення Міністерством оборони України того, що саме поведінка загиблого перебувала у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті та була її юридично значущою причиною, а не лише супутньою обставиною відповідної події. На необхідність застосування такого підходу звернув увагу Верховний Суд у постанові від 15.05.2026 у справі №280/1655/25. 
При цьому Верховний Суд зазначив, що наявність у Збройних Силах України особливого режиму військової дисципліни та заборона вживання алкоголю під час проходження військової служби не усувають необхідності застосування саме тих юридичних критеріїв, які визначені статтею 16-4 Закону №2011-ХІІ. Порушення військової дисципліни, пов`язане з уживанням алкоголю або інших речовин, може бути підставою для відмови лише тоді, коли воно перебуває у причинному зв`язку зі смертю військовослужбовця. Такий підхід забезпечує баланс між дотриманням вимог військової дисципліни та недопущенням позбавлення членів сім`ї загиблого соціальної гарантії лише на підставі формального встановлення наявності алкоголю, наркотичних або токсичних речовин в організмі без доведення їх причинного зв`язку зі смертю. 
Зазначений підхід ґрунтується на принципі справедливості, який у цій категорії спорів вимагає розмежування різних за своєю природою випадків смерті військовослужбовця. Смерть під час виконання військового обов`язку, внаслідок захворювання, пов`язаного зі службою, або протиправних дій іншої особи не може прирівнюватися до смерті, що настала внаслідок власної поведінки військовослужбовця у стані сп`яніння. Водночас висновок про те, що смерть стала наслідком такої поведінки, має ґрунтуватися не на суб`єктивній оцінці особи загиблого, а виключно на правовій оцінці належних і допустимих доказів. 
Таким чином, у спорах щодо призначення одноразової грошової допомоги членам сім`ї загиблого або померлого військовослужбовця за наявності алкоголю, наркотичних або токсичних речовин в організмі військовослужбовця сам факт їх виявлення не є достатньою підставою для відмови у призначенні та виплаті такої допомоги. Підставою для відмови за умови належного доказування може бути лише: 
доведена сукупність таких обставин: перебування військовослужбовця у стані сп`яніння, вчинення ним у такому стані конкретних юридично значущих дій та причинний зв`язок між цими діями і смертю; 
доведений прямий медичний причинний зв`язок між алкогольним, наркотичним або токсичним сп`янінням та його безпосередніми наслідками і смертю. 
Разом з тим смерть військовослужбовця, яка настала під час виконання військового обов`язку, внаслідок бойового ураження, захворювання, пов`язаного зі службою, або протиправних дій іншої особи, не може вважатися такою, що підпадає під обмеження статті 16-4 Закону №2011-XII лише з огляду на виявлення алкоголю, наркотичних або токсичних речовин в організмі загиблого. 
Такий висновок узгоджується із правовими підходами Верховного Суду, викладеними у постановах від 20.03.2018 у справі №813/4502/17, від 11.04.2018 у справі №802/1869/17-а, від 22.05.2018 у справі №760/9519/17, від 04.03.2020 у справі №813/2071/17, від 12.11.2020 у справі №186/1129/16-а, від 29.06.2022 у справі №640/6477/19, від 18.08.2022 у справі №640/14940/19, від 18.03.2024 у справі №120/13997/21-а та від 09.09.2025 у справі №240/5502/24.
Повертаючись до обставин справи, що розглядається, суд враховує, що висновком судово-медичної експертизи причиною смерті ОСОБА_3 визначено гостру ішемічну хворобу серця, ускладнену розвитком гострої серцевої недостатності, а постановою військово-лікарської комісії встановлено зв`язок захворювання, яке призвело до смерті, з проходженням військової служби. 
Водночас матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів того, що смерть ОСОБА_3 настала саме внаслідок його дій у стані алкогольного сп`яніння або внаслідок безпосереднього патологічного впливу алкоголю на організм. 
Сам по собі факт виявлення етилового спирту у крові від трупа ОСОБА_3 без встановлення конкретного механізму настання смерті, причинного зв`язку між поведінкою військовослужбовця у стані сп`яніння та смертю або висновку про те, що саме алкогольне сп`яніння було безпосередньою медичною причиною смерті, не може вважатися достатньою підставою для застосування обмеження, передбаченого пунктом "б" частини першої статті 16-4 Закону №2011-ХІІ.
А тому, відмова Міноборони у призначенні позивачам одноразової грошової допомоги є протиправною. 
Конституційний Суд України ухвалив Рішення від 06.04.2022 №1-р(II)/2022, у якому вказав на необхідності посиленого з боку Держави соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, осіб, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії рф проти України, розпочатої в лютому 2014 року, а також осіб, які вже виконали свій обов`язок перед державою щодо захисту її суверенітету і територіальної цілісності, а також зазначив про неможливість обмеження або скасування права на соціальний захист цієї особливої категорії осіб із спеціальним юридичним статусом. 
Також у вказаному Рішенні зазначено, що за змістом статей 17, 65 Основного Закону України, громадяни України, які захищають Вітчизну, незалежність та територіальну цілісність України, виконують конституційно значущі функції, тож держава повинна надавати їм і членам їхніх сімей особливий статус та забезпечувати їх додатковими гарантіями соціального захисту відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України як під час проходження служби, так і після її закінчення; щодо осіб, на яких покладено обов`язок захищати Україну, її незалежність та територіальну цілісність, та членів їхніх сімей частиною п`ятою статті 17 Конституції України встановлено особливий соціальний захист, який не обмежено умовами й рівнем, визначеними у статті 46 Основного Закону України (абзаци другий, третій пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 18 грудня 2018 року № 12-р/2018, абзац одинадцятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 25 квітня 2019 року № 1-р(II)/2019). 
Розвиваючи зазначені юридичні позиції, Конституційний Суд України у Рішенні від 12.10.2022 №7-р(II)/2022 вказав на те, що зі змісту частин першої, другої, п`ятої статті 17 Конституції України у їх взаємозв`язку з частиною першою статті 46, частиною першою статті 65 Основного Закону України випливає конституційний обов`язок держави надати спеціальний юридичний статус громадянам України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, членам їхніх сімей, а також особам, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії рф проти України, розпочатої у лютому 2014 року, із забезпеченням відповідно до цього статусу соціальних гарантій високого рівня.

Суд зауважує, що за своєю природою одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті) військовослужбовця має компенсаторний характер, спрямована матеріально підтримати, наскільки це можливо, членів сім`ї (батьків, дітей, дружину) та утриманців загиблого військовослужбовця після втрати близької людини (годувальника).
Посилання представника відповідача на постанову Верховного Суду від 18.03.2024 у справі №120/13997/21-а суд визнає безпідставними, оскільки фактичні обставини зазначеної справи не є подібними до обставин цієї справи. Так, у справі №120/13997/21-а було встановлено та підтверджено медичними документами, що причиною смерті військовослужбовця став набряк головно мозку, як наслідок синдрому відміни після тривалого вживання спиртних напоїв та саме з урахуванням оцінки наданих доказів суди дійшли висновку про відсутність підстав для призначення членам сім`ї померлого військовослужбовця одноразової грошової допомоги.
Поряд з цим, у справі №440/3677/26 не встановлено та не доведено належними й допустимими доказами, що у своїй сукупності з достатньою переконливістю свідчили б про наявність прямого зв`язку між вживанням військовослужбовцем алкогольних напоїв та його смертю. 
А тому, рішення комісії Міноборони з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене протоколом засідання від 23.10.2025 №99/в (пункт 4), про відмову ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги належить визнати протиправним та скасувати, а позов в цій частині - задовольнити. 
Крім того, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивачів, суд вважає за доцільне зобов`язати Міноборони в особі комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум повторно розглянути заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 09.07.2025 про призначення та виплату їм одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю їхнього сина, солдата ОСОБА_3 внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби разом з доданими до них документами та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої у рішенні суду. 
Зважаючи на встановлені в ході розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково.
Так, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивачів, врахував, що за наявними в матеріалах справи документами смерть старшого солдата ОСОБА_3 настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, а не захистом Батьківщини, як про те зазначено у прохальній частині позовної заяви. 

Розподіл судових витрат

Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Позивачі за звернення до суду з цим позовом сплатили судовий збір у розмірі 1283,60 грн кожен, що зарахований до спеціального фонду Державного бюджету України /а.с. 55-58/
Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. 
Разом з цим, як визначено частиною восьмою цієї статті, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
А відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Оскільки передумовою для виникнення цього спору є протиправне рішення відповідача щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги, а позов носив немайновий характер, суд вважає за необхідне стягнути судові витрати позивачів у повному розмірі за рахунок бюджетних асигнувань Міноборони. 
Інші судові витрати у справі відсутні.

Керуючись статтями 2, 3, 6-10, 72-77, 90, 132, 139, 194, 205, 228, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково. 
Визнати протиправним та скасувати пункт 4 рішення, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 23.10.2025 №99/в, про відмову ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги.
Зобов`язати Міністерство оборони України в особі комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум повторно розглянути заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 від 09.07.2025 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю їхнього сина, солдата ОСОБА_3 внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби разом з доданими до них документами та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої у рішенні суду. 
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1283,60 грн (одна тисяча двісті вісімдесят три гривні шістдесят копійок). 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1283,60 грн (одна тисяча двісті вісімдесят три гривні шістдесят копійок). 
Позивачі:
1) ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ; АДРЕСА_3 );
2) ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ; АДРЕСА_3 ).
Відповідач: Міністерство оборони України (унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 00034022; пр-т Повітряних Сил, 6, м. Київ, 03168).
Третя особа: Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ; АДРЕСА_4 ).  
Рішення набирає законної сили у порядку та строки, визначені статтями 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів після складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Суддя Олександр КУКОБА