РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
26 травня 2026 р.  Справа № 640/12105/19

Вінницький окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді: Альчука М.П., 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу
за позовом: ОСОБА_1 
до: Головного управління Національної поліції в Київській області
про: визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на посаді, -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області, яким просить визнати протиправними та скасувати накази Головного управління Національної поліції в Київській області про застосування дисциплінарного стягнення та звільнення зі служби в поліції, поновити на посаді слідчого слідчого відділення Вишнівського відділення поліції Києво-Святошинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.
Позовні вимоги обґрунтовано протиправністю прийнятих відповідачем наказів про застосування дисциплінарного стягнення та звільнення зі служби в поліції. Зокрема, позивач акцентує увагу на тому, що законом заборонено притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності раніше, ніж стосовно останнього, у встановленому законом порядку, буде ухвалено судове рішення, яке набуде законної сили. В свою чергу, притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейського до винесення судом рішення за результатами розгляду кримінального провадження є прямим порушенням закону та принципу презумпції невинуватості особи. Також зауважує, що матеріали службового розслідування не містять точного формулювання змісту дисциплінарного проступку, а є наслідком підозри у кримінальному провадженні, що є наслідком притягнення до кримінальної відповідальності на підставі обвинувального вироку суду, що є виключною компетенцією суду, та свідчить про подвійне звільнення позивача зі служби.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.09.2019 року у даній справі прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву, у якому заперечив проти задоволення позову. Серед іншого, акцентує увагу на тому, що підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності стало не скоєння ним кримінального правопорушення, а вчинення ним дій, які суперечать інтересам служби та компрометують його звання поліцейського. Так, зауважує, що невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, і звільнення позивача до закінчення кримінального провадження шляхом винесення вироку не може ототожнюватися з відсутністю в його діях порушення службової дисципліни.
Позивачем подано відповідь на відзив, згідно якої вважає, що відповідачем його звільнено передчасно, оскільки службовим розслідуванням не встановлено фактичних обставин щодо нього, не обґрунтовано необхідність застосування найсуворішого виду дисциплінарного стягнення.
Дану справу передано до Вінницького окружного адміністративного суду на виконання Закону України № 2825-IX від 13.12.2022 року "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду".
Протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями справу передано на розгляд судді Альчуку М.П.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 17.03.2025 року дану справу прийнято до провадження.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд виходить з наступного.
Наказом ГУНП у Київській області № 138 о/с від 15.03.2019 року позивача призначено на посаду слідчого слідчого відділення Вишнівського відділення поліції Києво-Святошинського відділу поліції.
До ГУНП у Київській області 24.04.2019 року надійшла інформації про затримання позивача ОСОБА_1 та іншого працівника поліції в рамках кримінального провадження № 12018100000000638, внесеного до ЄРДР 06.07.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149, ч. 1 ст. 14, 307, ч. 3 ст. 307 та ч. 1 ст. 199 КК України.
Наказом начальника ГУНП у Київській області від 26.04.2019 року за даним фактом призначено службове розслідування та утворено дисциплінарну комісію.
За результатами проведеного службового розслідування комісією складено висновок від 23.05.2019 року, яким підтверджені відомості, які стали підставою для призначення службового розслідування та, зокрема, встановлено факт скоєння ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні вимог ст. 3, п. 1 ст. 8, п. 3 ст 11, п. 1, 2, 3 ст. 18, ст. 19 та 64 Закону України "Про Національну поліцію", ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, що виразилося у здійсненні вчинку, який призвів до значного розголосу у засобах масової інформації, причетності до кримінальних правопорушень діючих працівників правоохоронних органів ( ГУНП у Київській області), (24.04.2019 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 149 КК України, у рамках кримінального провадження № 12018100000000638, внесеного до ЄРДР 06.07.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149, ч. 1 ст. 14, ч. 2, 3 ст. 307, ч. 1 ст. 199, ч. 1 ст. 255 КК України), що призвело до зменшення довіри населення до поліції. 
Пунктом 1 наказу ГУНП у Київській області № 1080 від 28.05.2019 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУНП у Київській області" за скоєння вищеописаних порушень до позивача вирішено застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.
Наказом ГУНП у Київській області № 261 о/с від 05.06.2019 року позивача звільнено зі служби в поліції у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію".
Не погоджуючись із наказом про застосування дисциплінарного стягнення та звільнення зі служби, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд керується таким.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 року № 580-VIII (далі- Закон № 580-VIII), відповідно до частини першої статті 1 якого Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Відповідно до частини 1 статті 3 Закону № 580-VIII, у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Пунктами 1-2 статті 18 Закону № 580-VIII передбачено, що поліцейський зобов`язаний, зокрема, неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського та професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
Згідно ч. 1 та 2 ст. 19 Закону № 580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України". 
Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Так, Законом України від 15.03.2018 року № 2337-VIII затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України (далі - Дисциплінарний статут).
Принагідно, суд зауважує, що дисциплінарна та, зокрема, кримінальна відповідальність поліцейського є окремими видами юридичної відповідальності, порядок та підстави притягнення поліцейських до конкретного виду юридичної відповідальності здійснюється за окремими процедурами, урегульованими різними нормативно-правовими актами.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Частиною 3 цієї статті визначено, що службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського, зокрема: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України (п. 1); знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки (п. 2); утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України (п. 6); підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень (п. 9).
Згідно з ч. 1 ст. 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Дисциплінарного статуту поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.
Положеннями ст. 12 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Згідно з ч. 1 ст. 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.
Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони (ч. 2 ст. 13 Дисциплінарного статуту).
Згідно з ст. 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, через службову невідповідність, у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України та у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, а також рішенням суду про визнання його активів або активів, набутих за його дорученням іншими особами або в інших передбачених статтею 290 Цивільного процесуального кодексу України випадках, необґрунтованими та їх стягнення в дохід держави.
Приписами п. 7 ч. 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту встановлено, що до поліцейських може застосовуватися такий вид дисциплінарного стягнення, як звільнення із служби в поліції.
За змістом ст. 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.
Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.
Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.
Статтею 15 Статуту визначено, що проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії.
Відповідно до п. 7 розділу IV Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 року № 893 кожна посадова особа поліції відповідно до своїх повноважень зобов`язана сприяти проведенню службового розслідування.
За змістом пункту 1 розділу ІІ Порядку № 893, підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Згідно з ч. 8 ст. 19 Дисциплінарного статуту під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
Згідно з приписами розділу VI та VII Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції № 893 у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.
Висновок службового розслідування затверджує керівник, який його призначив, або особа, яка виконує обов`язки керівника.
Відповідно до матеріалів справи, а саме, матеріалів службового розслідування та висновку про результати службового розслідування від 23.06.2019 року встановлено, що до ГУНП у Київській області 24.04.2019 року надійшла інформації про затримання слідчого слідчого відділення Вишнівського відділення поліції Києво-Святошинського відділу поліції ОСОБА_1 та іншого працівника поліції в рамках кримінального провадження № 12018100000000638, внесеного до ЄРДР 06.07.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149, ч. 1 ст. 14, ч. 2, 3 ст. 307, ч. 1 ст. 199,ч. 1 ст. 255 КК України, яке перебуває у провадженні слідчого управління ГУНП у м. Києві.
Під час проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні було встановлено, що до вчинення зазначених кримінальних правопорушень причетні поліцейські, зокрема ОСОБА_1 
24.04.2019 року працівниками Київського міського управління ДВБ НП України, спільно з працівниками УБЗПТЛ ГУНП у м. Києві ОСОБА_1 на іншого поліцейського було затримано.
Того ж дня їм повідомлено про підозру та затримано в порядку ст. 208 КПК України.
Суд наголошує, що питання про наявність підстав для застосування до особи дисциплінарного стягнення з`ясовується під час службового розслідування. Правова оцінка правильності рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності зводить до вирішення питання, чи прийняте таке рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією України та законами України, чи дійсно в діях працівника, якого притягнули до дисциплінарної відповідальності, є встановлені законом підстави для застосування певного виду дисциплінарного стягнення та чи співмірне накладене стягнення фактично вчиненому діянню.
На відміну від звільнення у зв`язку з набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до кримінального правопорушення, звільнення зі служби в Національній поліції у зв`язку з накладенням стягнення в дисциплінарному порядку не пов`язано з кваліфікацією тих дій як кримінального правопорушення, які водночас стали підставою як для службового розслідування, так і для початку провадження у справі про кримінальне правопорушення.
Вирішення питання про правомірність притягнення особи до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясування складу дисциплінарного проступку в її діях, незалежно від того, яку правову кваліфікацію ці ж самі дії особи отримали в рамках провадження у справі про кримінальне правопорушення та які наслідки, у підсумку, настали для такої особи.
Разом з тим, поза увагою суду не може залишитися той факт, що в провадженні Оболонського районного суду міста Києва знаходиться кримінальне провадження № 12018100000000638 (справа № 756/3304/21), зокрема, відносно позивача ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 149 КК України.
Однак суд наголошує, що службове розслідування було проведене саме за фактом затримання позивача ОСОБА_1 в рамках кримінального провадження № 12018100000000638, а не за фактом доведення вини останнього у вчиненні такого кримінального правопорушення. 
Судом встановлено, що в ході проведення службового розслідування відповідачем встановлювались обставини, що свідчать про вчинення позивачем саме дисциплінарного проступку. 
Таким чином, суд приходить до висновку, що підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача стало не вчинення кримінального правопорушення, а саме дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у порушенні позивачем службової дисципліни, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції. При цьому, хоча накази, що оскаржуються, і прийнято на підставі, зокрема, відомостей про вчинення кримінальних порушень, однак вони ґрунтується на самостійних правових підставах.
Принагідно, суд вказує, що критично ставиться до доводів позивача щодо відсутності конкретизації вчиненого дисциплінарного порушення. Так, розглядувані документи чітко визначають підстави, що стали підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.
Суд наголошує, що професійна честь та гідність кожного працівника поліції - це одночасно й моральний вигляд усього особового складу органів та підрозділів Національної поліції України. По вчинкам окремого працівника поліції, по його морально-професійним якостям громадяни визначають роботу всього органу. Будь-яка негативна інформація щодо поведінки працівника поліції може вплинути на авторитет всього органу.
Вступаючи на службу до правоохоронних органів, особа має розуміти всю відповідальність, яка покладається на неї у зв`язку з її професійною діяльністю, додержуватись принципів професійної моралі, професійної честі та гідності, адже це є невід`ємними елементами гідного у своїй справі, дисциплінованого поліцейського. Особа, дії якої стали підставою для службового розслідування та як наслідок для передання інформації до правоохоронних органів із відкриттям кримінального провадження, не відповідає високим вимогам та стандартам, які висуває законодавець до працівника поліції.
Служба в поліції є державною службою особливого характеру та органи поліції забезпечують безперервне та цілодобове виконання поліцейськими своїх завдань, в тому числі з метою належного надання поліцейських послуг щодо забезпечення публічної безпеки і порядку, охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави, протидії злочинності.
На переконання суду, встановлені в ході службового розслідування обставини дійсно свідчать про вчинення позивачем дій, які знижують авторитет поліції, викликають недовіру до поліцейських, оскільки будучи співробітником органу поліції, позивач допустив неприпустимі для поліцейського дії.
Суд вважає, що з точки зору стороннього розсудливого спостерігача наведені обставини можуть свідчити про недодержання вимоги поліцейським бути гідним і з честю поводитися на службі та поза нею, бути прикладом у дотриманні громадського порядку.
Зазначене свідчить про дискредитацію звання поліцейського і негативно впливає на рівень авторитету та довіри до органів Національної поліції з боку суспільства і саме тому застосовано найсуворіше дисциплінарне стягнення як звільнення із служби в поліції.
Згідно частиною 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Беручи до уваги викладене, позивач вчинив дії, які є несумісними з проходженням служби в поліції та суперечать змісту Присяги поліцейського, вимогам Закону України "Про Національну поліцію", Дисциплінарного статуту Національної поліції України, а отже своїми діями вчинив дисциплінарний проступок, за що передбачена дисциплінарна відповідальність.
Таким чином, на переконання суду відповідач при прийняті оскаржуваних наказів повністю врахував всі обставини встановлені при проведені службового розслідування, правомірно прийняв рішення про неможливість подальшого перебування позивача на службі в поліції.
Оскаржувані накази прийняті суб`єктом владних повноважень обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин при визначенні виду дисциплінарного стягнення та спрямовані на дисциплінування і не допущення в майбутньому подібних порушень працівниками Головного управління Національної поліції у Київській області.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
З огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправними та скасування прийнятих Головним управлінням Національної поліції у Київській області наказів № 1080 від 28.05.2019 року в частині застосування до позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції та № 261 о/с від 05.06.2019 року.
Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відтак, підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.
Відповідно до положень ст. 139 КАС України підстави для відшкодування судових витрат відсутні. 
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції України у Київській області (вул. Володимирська, 15, м. Київ, ЄДРПОУ 40108616) про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на посаді.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Суддя Альчук Максим Петрович