Справа № 489/1676/26 
Провадження № 1-кп/489/623/26

В И Р О К
іменем України
22 травня 2026 року місто Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді 
ОСОБА_1 , 
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду на підставі угоди про визнання винуватості кримінальне провадження №12026152040000044 від 13.01.2026 за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Привільне Баштанського району Миколаївської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не одруженого, не маючого на утриманні дітей, офіційно не працевлаштованого, раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 12.01.2026, приблизно о 09:00 год., перебуваючи в приміщенні приймальні директора Миколаївського професійного промислового ліцею за адресою: м. Миколаїв, вул. 9 Слобідська, 40/6, в результаті раптово виниклого умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, діючи в умовах воєнного стану, введеного в Україні Указом Президента України N?64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, який неодноразово продовжувався, зокрема 05.11.2025 строком на 90 діб, до 03.02.2026, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, таємно викрав майно, що належить потерпілій ОСОБА_6 , а саме: мобільний телефон марки «Samsung» серії «Galaxy A33 5G», 6/128 GB чорного кольору з ІМЕІ1: НОМЕР_1 , IME12: НОМЕР_2 , вартістю 4 237,25 грн., з сім-картою мобільного оператора «Лайфсел» НОМЕР_3 та з сім-картою мобільного оператора «Водафон» НОМЕР_4 , які матеріальної цінності для потерпілої не представляють.
Після чого, ОСОБА_4 , утримуючи викрадене майно при собі, з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, заподіявши ОСОБА_6 матеріальний збиток в сумі 4 237,25 грн.
Дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану. 
02.03.2026 між прокурором та обвинуваченим за участю його захисника укладена угода про визнання винуватості відповідно до ст. 472 КПК України.
Згідно з даною угодою сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК України та щодо істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному діянні. Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести обвинувачений, у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням та з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Вказані вид та міра покарання визначені сторонами угоди з урахуваннямхарактеру та тяжкості кримінального правопорушення, відсутності тяжких наслідків, наявності обставини, що пом`якшує покарання та істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення - щире каяття, відсутності обставин, що обтяжують покарання; відсутності матеріальних претензій з боку потерпілої; особи обвинуваченого, який характеризується посередньо, раніше не судимий.
В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.
Прокурор, обвинувачений ОСОБА_4 , його захисник ОСОБА_5 , в судовому засіданні підтримали угоду про визнання винуватості та вважають, що є всі підстави для її затвердження судом та призначення погодженого сторонами угоди покарання. При цьому, обвинувачений повністю та беззастережно визнав свою винуватість в інкримінованому кримінальному правопорушенні. 
Потерпіла ОСОБА_6 надала письмову згоду на укладення між прокурором та обвинуваченим угоди про визнання винуватості, у якій також повідомила про відсутність у неї претензій матеріального характеру до обвинуваченого. 
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів (крім кримінальних проваджень щодо корупційних кримінальних правопорушень та кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією). Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Відповідно до ч. 5 ст. 469 КПК України, укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватись в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, яке згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином. Водночас, судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом та беззаперечно погоджується на це. Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Також судом встановлено, що умови угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди від 02.03.2026 між прокурором та обвинуваченим за участю його захисника про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами виду та міри покарання у виді п`яти років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням.
Визначаючи тривалість строку випробовування, суд, окрім тяжкості кримінального правопорушення, враховує: особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, не працевлаштований, не має на утриманні дітей, не одружений, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому; його вік та стан здоров`я; відшкодування потерпілій завданої шкоди шляхом повернення викраденого майна.
За вказаних обставин, суд дійшов висновку про встановлення для ОСОБА_4 одного року шести місяців іспитового строку, що буде достатньо для його виправлення. 
Питання щодо речових доказів необхідно вирішити відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.
Відповідно до ст. 124 КПК України з обвинуваченого на користь держави підлягають стягненню процесуальні витрати на оплату судових експертиз в сумі 3 565,60 грн.
Керуючись статтями 373, 374, 475 КПК України, суд

у х в а л и в:

1. Затвердити угоду від 02.03.2026 між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 про визнання винуватості.
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 75 КК України звільнити  ОСОБА_4  від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати  ОСОБА_4  періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

2. Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в розмірі 3 565 (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) грн 60 коп. 

3. Речові докази: 
- мобільний телефон марки «Samsung» серії «Galaxy A33 5G», 6/128 GB чорного кольору з ІМЕІ1: НОМЕР_1 , IME12: НОМЕР_2 , вартістю 4 237,25 грн., з сім-картою мобільного оператора «Лайфсел» НОМЕР_3 та з сім-картою мобільного оператора «Водафон» НОМЕР_4 та коробку до вказаного мобільного телефону - вважати повернутими власнику ОСОБА_6 .

4. Роз`яснити  ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом, а також, що у разі невиконання ними угоди про визнання винуватості прокурор в межах строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, має право звернутись до суду з клопотанням про скасування вироку.

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Інгульський районний суд міста Миколаєва з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя        ОСОБА_1