ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 травня 2026 року   Справа № 5004/353/12 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Розізнана І.В. ,  суддя Поліщук П.Я. 
без виклику учасників справи
розглянувши апеляційну скаргу Фермерського господарства "Агроінвест-Топилище" на ухвалу Господарського суду Волинської області від 02.04.2026 у справі №5004/353/12 (повний текст складено 06.04.2026)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хліб Інвестбуд"
до відповідача: Фермерського господарства "Агроінвест-Топилище"
про стягнення 1 265 279,40 грн

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Господарського суду Волинської області від 02.04.2026 у справі №5004/353/12 передано заяву Фермерського господарства "Агроінвест-Топилище" від 14.03.2026 про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню у справі №5004/353/12 до Господарського суду міста Києва для розгляду в межах справи №910/1405/14 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Хліб Інвестбуд".
Суд першої інстанції виснував, що розгляд заяви ФГ "Агроінвест-Топилище" про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню у справі № 5004/363/12 може вплинути на розмір або склад ліквідаційної маси боржника у справі про банкрутство (дебіторську заборгованість), а тому така заява підлягає розгляду судом у межах справи №910/1405/14 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Хліб Інвестбуд".
Не погоджуючись із постановленою ухвалою, Фермерське господарство "Агроінвест-Топилище" звернулося до суду через систему Електронний суд 10.04.2026, в якій просить відкрити апеляційне провадження у справі №5004/353/12 за апеляційною скаргою ФГ "Агроінвест-Топилище" на ухвалу Господарського суду Волинської області від 02.04.2026 у справі №5004/353/12. Апеляційну скаргу ФГ "Агроінвест-Топилище" на ухвалу Господарського суду Волинської області від 02 квітня 2026 року по справі №5004/353/12 задовольнити. Ухвалу Господарського суду Волинської області від 02.04.2026 у справі №5004/353/12 скасувати. Прийняти у справі нове рішення, котрим справу №5004/353/12 за заявою ФГ "Агроінвест-Топилище" про визнання наказу Господарського суду Волинської області від 16.01.2014 у справі №5004/353/12-1, виданого на примусове виконання Рішення Господарського суду Волинської області по справі №5004/353/12 від 07.05.2012, таким, що не підлягає виконанню, передати для подальшого розгляду Господарським судом Волинської області в межах справи №5004/353/12.
Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи № 5004/353/12 у складі: головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Розізнана І.В., суддя Крейбух О.Г.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає наступне:
- судом першої інстанції не враховано та не здійснено оцінку та дослідження всіх матеріалів даної справи, котрі визначають та підтверджують необхідність здійснення вирішення матеріально-процесуального питання у справі №5004/353/12 за заявою ФГ "Агроінвест-Топилище" про визнання наказу Господарського суду Волинської області від 16.01.2014 у справі №5004/353/12-1, таким, що не підлягає виконанню, прямою дією норми права та положення статті 328 ГПК України, де зокрема вказано, що виконавчий документ суд, який видав, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню, завершенням розгляду майнових вимог до боржника ще 07.05.2012 та прийняттям відповідного рішення Господарського суду Волинської області по справі №5004/353/12 від 07.05.2012, а також змістом та сутністю вимог положення статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства;
- суд першої інстанції безпідставно вдався до застосування "правового пуризму", надмірної процесуально формальності, не здійснивши при цьому дотримання статті 328 ГПК України та застосування приписів норм ГПК, котрі зокрема містяться в статтях 74-77, 86, 328 ГПК України та положення статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства;
- суд першої інстанції посилається на положення статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства, котра в одному випадку чітко визначає перелік майнових спорів (вимог) до боржника в межах справи про банкрутство, а в іншому, її зміст та сутність полягає у забезпеченні формуванні ліквідаційної маси боржника, а вже згодом, судом вказано на необхідність вирішення спору та майнових вимог до боржника у справі №5004/353/12 у котрій було вже судом винесено рішення Господарського суду Волинської області по справі №5004/353/12 від 07.05.2012, котре набрало законної сили, саме в межах справи №910/1405/14 про банкрутство позивача, провадження котре було відкрито після спливу дворічного терміну після ухвалення судового рішення у даній справі;
- суд першої інстанції не врахував наступне: майнові вимоги до Боржника вже визначені згідно рішення суду від 07.05.2012 та відповідний судовий спір вже вирішено; суд зобов`язаний надати на підставі норм та положень ГПК України та в порядку статті 328 ГПК України, оцінку та аналіз наданим документам та доказам в порядку підтвердження факту виконання рішення Господарського суду Волинської області по справі №5004/353/12 від 07.05.2012; згідно вимог заяви ФГ "Агроінвест-Топилище" про визнання наказу Господарського суду Волинської області від 16.01.2014 у справі №5004/353/12-1, виданого на примусове виконання рішення Господарського суду Волинської області у справі №5004/353/12 від 07.05.2012, таким, що не підлягає виконанню, із позивача жодних сум не стягується;
- суд першої інстанції безпідставно та необґрунтовано ухилився та самостійно усунувся від здійснення правосуддя у справі №5004/353/12 за заявою ФГ "Агроінвест-Топилище" про визнання наказу Господарського суду Волинської області від 16.01.2014 у справі №5004/353/12-1, виданого на примусове виконання рішення Господарського суду Волинської області по справі №5004/353/12 від 07.05.2012, таким, що не підлягає виконанню;
- звертає увагу на правову позицію Верховного Суду із даного питання, котрі викладена, зокрема, у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.06.2025 у справі №917/1998/23, а також на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, котра викладена у Постанові від 25.06.2019 у справі №924/1473/15;
- доцільно зауважити, що одним із способів захисту свого порушеного права, ФГ "Агроінвест-Топилище" виокремлює відновлення становища, яке існувало як на момент, так і в певний період факту порушення права, а саме скасування оскаржуваної ухвали;
23.04.2026 матеріали справи №5004/353/12 надійшли до суду.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фермерського господарства "Агроінвест-Топилище" на ухвалу Господарського суду Волинської області від 02.04.2026 у справі №5004/353/12. Роз`яснено, що розгляд апеляційної скарги Фермерського господарства "Агроінвест-Топилище" на ухвалу Господарського суду Волинської області від 02.04.2026 у справі №5004/353/12 буде зідйснюватися без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження. Запропоновано учасникам у справі подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в порядку ст. 263 ГПК України протягом 15 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
11.05.2026 на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Хліб Інвестбуд" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Товариство з обмеженою відповідальністю "Хліб Інвестбуд" просить залишити апеляційну скаргу ФГ "Агроінвест-Топилище" на ухвалу Господарського суду Волинської області від 02.04.2026 справі №5004/353/12 без задоволення, а ухвалу Господарського суду Волинської області від 02.04.2026 по справі №5004/353/12 - без змін.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.05.2026 прийнято апеляційну скаргу Фермерського господарства "Агроінвест-Топилище" на ухвалу Господарського суду Волинської області від 02.04.2026 у справі №5004/353/12 до провадження в новому складі суду: Павлюк І.Ю. - головуючий суддя, суддя Розізнана І.В., суддя Поліщук П.Я.
Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановлені оскаржуваної ухвали суду, зазначає наступне.
Як встановлено судом, звертаючись із заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, заявник зазначає, що згідно угоди №03-02-2014 від 03.02.2014 про добровільне виконання, укладеної із довіреною особою стягувача – ФОП Винниченком Ю.В. відповідно до договору доручення №14/01-01 від 21.01.2014, зобов`язання боржника згідно рішення Господарського суду Волинської області у справі №5004/353/12 від 07.05.2012 та, виданого на його примусове виконання наказу від 16.01.2014 №5004/353/12-1, добровільно було виконано ще впродовж лютого – листопада 2014 року. Проте стягувач - ТОВ "Хліб Інвестбуд" і на даний час звертається до боржника з вимогами про перерахування заборгованості, яка стягнута рішенням суду від 07.05.2012 у справі №5004/353/12. 
Як вбачається із рішення Господарського суду Волинської області у справі №5004/353/12 від 07.05.2012, що 21.03.2011 між ТОВ "Хліб Інвестбуд" ("Покупець") та ФГ "Агроінвест-Топилище" ("Продавець") був укладений контракт на поставку зерна майбутнього врожаю №МУ-0017. 
Позивач виконав обов`язки, що були покладені на нього контрактом, проте відповідач не вчинив дій щодо передачі у власність Позивачу товару, а саме відповідачем не поставлено товар у кількості 700 тонн на загальну суму 1 178 100,00 грн. 
У зв`язку із невиконанням ФГ "Агроінвест-Топилище" своїх договірних зобов`язань ТОВ "Хліб Інвестбуд" звернувся з позовом до суду.
Рішенням Господарського суду Волинської області від 07.05.2012 у справі №5004/353/12 стягнуто з Фермерського господарства "Агроінвест-Топилище" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Хліб Інвестбуд" 824670 грн. коштів отриманих за контрактом на поставку зерна майбутнього врожаю №МУ-0017 від 21.03.2011, а також 25305 грн 59 коп. судового збору. 
На виконання рішення суду видано наказ від 16.01.2014 №5004/353/12-1.
21.01.2014 між ТОВ "Хліб Інвестбуд" та ФОП Винниченко Юрій Валентинович було укладено договір доручення №14/01-01, предметом якого було надання послуг щодо проведення дій, спрямованих на повернення дебіторської заборгованості з боржника – ФГ "Агроінвест-Топилище" у сумі 849975, 59 грн згідно рішення суду від 07.05.2012 у справі №5004/353/12.
03.02.2014 ФОП Винниченком Ю.В. укладено з ФГ "Агроінвест-Топилище" угоду №03-02-2014 про добровільне виконання рішення Господарського суду Волинської області від 07 травня 2012 року у справі №5004/353/12.
У відповідності до умов угоди №03-02-2014 від 03 лютого 2014 року та договору доручення №14/01-01 від 21.01.2014, сторонами було досягнуто домовленість про те, що ФГ "Агроінвест-Топилище" зобов`язується сплатити суму, зазначену у пункту 4 даної Угоди, на користь ФОП Винниченко Ю.В. (Повіреного) з подальшим її перерахуванням на поточний рахунок ТОВ "Хліб Інвестбуд" (Довірителя). 
13.11.2014 між ФОП Винниченком Ю.В. укладено з ФГ "Агроінвест-Топилище" угоду №13-11-2014 про реструктуризацію грошового зобов`язання згідно угоди №03-02-2014 про добровільне виконання рішення Господарського суду Волинської області від 07 травня 2012 року у справі №5004/353/12.
Поряд із цим, рішенням Господарського суду Київської області у справі №911/4071/14 від 29.10.2014, задоволено позовні вимоги ФОП Винниченко Ю.В. до ФГ "Агроінвест-Топилище" про стягнення грошових коштів на підставі Угоди №03-02-2014 від 03.02.2014 про добровільне виконання рішення Господарського суду Волинської області від 07.05.2012 у справі №5004/353/12.
Також, рішенням Господарського суду Київської області у справі №911/4072/14 від 01.11.2014, задоволено позовні вимоги ТОВ "АРС" до ФГ "Агроінвест-Топилище" про стягнення грошових коштів на підставі Угоди №03-02-2014 від 03.02.2014 про добровільне виконання Рішення Господарського суду Волинської області від 07.05.2012 у справі №5004/353/12.
Боржник зазначає, що згідно платіжних доручень ФГ "Агроінвест-Топилище" відповідно до угоди №03-02-2014 від 03.02.2014 повністю виконано рішення суду у справі №5004/353/12.
05.03.2018 ліквідатор ТОВ "Хліб Інвестбуд" звернувся до господарського суду із заявою про поновлення ТОВ “Хліб Інвестбуд” строку для пред`явлення до виконання наказу господарського суду Волинської області від 16.01.2014 №5004/353/12-1 та видачу його дублікату.
Ухвалою Господарського суду Волинської області від 27.03.2018 у справі №5004/353/12 в задоволенні заяви ліквідатора ТОВ "Хліб Інвестбуд" відмовлено.
Ухвалою Господарського суду Волинської області від 22.09.2021 у справі №903/716/21 відмовлено у відкритті провадження у справі №903/716/21 про банкрутство Фермерського господарства "Агроінвест-Топилище" за заявою Товариства з обмеженою відповідальності "Хліб Інвестбуд" в особі ліквідатора, арбітражного керуючого Демчана О.І. 
Поряд із цим, ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.03.2014 у справі №910/1405/14 порушено провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Хліб Інвестбуд".
Постановою Господарського суду міста Києва від 08.04.2015 у справі №910/1405/14 ТОВ "Хліб Інвестбуд" визнано банкрутом та відкрито його ліквідаційну процедуру.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.06.2017 по справі №910/1405/14 ліквідатором ТОВ "Хліб Інвестбуд" призначено арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.10.2025 у справі №910/1405/14 (910/16475/21), залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2026, заяву ТОВ "Хліб Інвестбуд" в особі ліквідатора, арбітражного керуючого Демчана О.І. задоволено, визнано недійсним договір доручення №14/01-01 від 21.01.2014, який укладений між ТОВ "Хліб Інвестбуд" та ФОП Винниченком Юрієм Валентиновичем.
Як вбачається з інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.11.2025 у справі №910/1405/14 продовжено ліквідатору Товариства з обмеженою відповідальністю "Хліб Інвестбуд" арбітражному керуючому Демчану О.І. строк для подання суду звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу банкрута на затвердження на шість місяців.
Згідно вимоги №02-40/425 від 27.02.2026 ліквідатор ТОВ "Хліб Інвестбуд" Демчан О.І. звертався до ФГ "Агроінвест-Топилище" з вимогою про перерахування на ліквідаційний рахунок ТОВ "Хліб Інвестбуд" заборгованості у розмірі 849975,59 грн, що стягнута рішенням Господарського суду Волинської області від 07.05.2012 у справі №5004/353/12. Вимога стягувача була залишена боржником без задоволення.
Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне. 
Судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Кодексу України з процедур банкрутства, Закону України "Про міжнародне приватне право", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 1 ст. 3 ГПК України).
Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство (неплатоспроможність) у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Кодексом України з процедур банкрутства.
Верховний Суд неодноразово зауважував, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №918/420/16, постанови Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 22.09.2021 у справі №911/2043/20, від 23.09.2021 у справі №904/4455/19).
Провадження у справі про банкрутство, на відміну від позовного, призначенням якого є визначення та задоволення індивідуальних вимог кредиторів, одним із завдань має задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможним боржником. При цьому обов`язковим завданням провадження у справі про банкрутство є справедливе задоволення усієї сукупності вимог кредиторів в порядку черговості встановленому законом. Тому провадження у справах про банкрутство об`єктивно формується на засадах конкуренції кредиторів.
Раціональність механізму конкурсної процедури полягає саме в тому, що вона надає інструментарій для узгодження прав та інтересів усіх кредиторів, а також забезпечує взаємні права та інтереси сукупності кредиторів і боржника. При цьому інструментом гарантування прав кожного із сукупності кредиторів є принцип конкурсного імунітету, за яким кредитор не має права задовольнити свої вимоги до боржника інакше, як в межах відкритого провадження у справі про банкрутство. Кредитори можуть задовольнити свої вимоги за правилами конкретної конкурсної процедури (висновок, викладений у постановах судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2019 у справі №910/9535/18 та від 09.09.2021 у справі №916/4644/15).
Дотримання цього принципу забезпечується, зокрема, концентрацією судових спорів, стороною яких є боржник, у межах справи про його банкрутство відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України та кореспондуючими цій нормі правилами ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства.
Згідно до ст. 328 ГПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.
Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Відповідно до частин 1, 2 ст.7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), у межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника, у тому числі спори про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України..
Частиною 3 ст. 7 КУзПБ встановлено правило, за яким матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо спорів, зазначених у частині другій цієї статті, провадження в якій відкрито до або після відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), за ініціативою учасника справи або суду невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів, надсилаються до господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), який розглядає спір по суті в межах цієї справи.
Отже, законодавець вкотре підкреслив, що розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і лише господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі №607/6254/15-ц, від 18.02.2020 у справі №918/335/17, від 15.06.2021 у справі №916/585/18(916/1051/20), постанови Верховного Суду від 30.01.2020 у справі №921/557/15-г/10, від 06.02.2020 у справі №910/1116/18, від 12.01.2021 у справі №334/5073/19, від 23.09.2021 у справі №904/4455/19).
У постановах від 15.05.2019 у справі №289/2217/17, від 12.06.2019 у справі №289/233/18, від 19.06.2019 у справах №289/718/18 та №289/2210/17 Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що визначення юрисдикційності усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може за умови своєчасного звернення реалізувати свої права й отримати задоволення своїх вимог.
Таким чином, розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник, з дня введення в дію 21.10.2019 Кодексу України з процедур банкрутства має здійснюватися господарським судом у межах справи про банкрутство, яку такий суд розглядає.
У розвиток наведених правових позицій у постанові від 15.06.2021 у справі №916/585/18(916/1051/20) Велика Палата Верховного Суду сформулювала такий правовий висновок: якщо наслідком задоволення вимоги, заявленої у справі, стороною якої є особа, щодо якої відкрито провадження у справі про банкрутство, може бути зміна розміру або складу ліквідаційної маси боржника, таку справу слід розглядати у межах справи про банкрутство на підставі ст. 7 КУзПБ, а спір є майновим у розумінні положень цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 62 Кодексу України з процедур банкрутства усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання, включаються до складу ліквідаційної маси.
Отже, КУзПБ розширив юрисдикційність господарському суду спорів, які виникають у відносинах неплатоспроможності боржника та раніше розглядалися судами інших юрисдикцій, визначивши критерій впливу спору на майнові активи боржника вирішальним при з`ясуванні питання щодо необхідності його розгляду в межах справи про банкрутство однієї із сторін.
Системний аналіз змісту приписів ст. 7 КУзПБ у сукупності із зазначеними нормами ГПК України щодо предметної та територіальної юрисдикції (підсудності) свідчить, що принцип концентрації в межах справи про банкрутство всіх спорів, у яких стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна є універсальним і норми ГПК України чи КУзПБ не встановлюють винятків із цього правила. Цей підхід є дієвим механізмом забезпечення реалізації принципу конкурсного імунітету, а також судового контролю у відносинах неплатоспроможності та банкрутства, за яким усі рішення чи дії, що можуть вплинути на майнові активи боржника, мають бути підконтрольні суду, що здійснює провадження у справі про банкрутство.
Виконання судових рішень є заключним етапом процедури захисту суб`єктивних прав та законних інтересів кредитора. При цьому у правовій доктрині переважає підхід до розуміння стадії виконання судових рішень саме як заключної стадії цивільного/господарського процесу. Такий підхід наразі втілений і в чинному законодавстві України (ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження").
Згідно зі ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Здійснюючи системне тлумачення приписів ст. 7 КУзПБ, підпункту 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України, а також ст. 328 ГПК України, слід виходити з того, що процедура банкрутства - це спеціальна правова процедура, норми КУзПБ є спеціальними, і під час їх зіставлення з нормами загальними вони повинні мати процесуальний пріоритет.
Телеологічне та лексичне тлумачення приписів п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України у взаємозв`язку зі статтею 7 КУзПБ свідчить, що у цих нормах законодавець, застосувавши категорії справи у спорах з майновими вимогами, майновий спір, спір щодо майна та залишивши перелік таких спорів відкритим, визначив передумови для реалізації судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, функції судового контролю щодо максимально широкого кола правовідносин за участю боржника та щодо його майна.
За приписами КУзПБ зміст судового контролю у відносинах неплатоспроможності та банкрутства полягає у тому, що рішення чи дії боржника та третіх осіб, що можуть вплинути на майнові активи боржника, мають бути підконтрольні суду, що здійснює провадження у справі про банкрутство.
За такого формулювання п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України, ст. 7 КУзПБ у межах справи про банкрутство підлягають вирішенню процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень, якщо таке виконання можливе шляхом звернення стягнення на кошти чи інше майно боржника незалежно від процесуальної форми звернення (скарга, заява, позов) заінтересованої особи.
Повноваження господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство поширюються і на правовідносини з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) у виконавчому провадженні, що передбачає звернення стягнення на майно боржника або може вплинути іншим чином на майнові активи боржника, і такий контроль має здійснюватися з моменту відкриття виконавчого провадження та до його завершення чи закриття провадження у справі про банкрутство боржника.
Аналогічний правовий висновок судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду викладено в постанові від 13.04.2023 у справі №910/21981/16.
Також суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду від 15.11.2024 у справі №922/4069/23, який виснував, що у разі оскарження, зокрема, рішення (дій) виконавця, які стосуються примусового виконання за рішеннями у спорах, стороною яких є боржник у справі про банкрутство, які були вирішені поза межами справи про банкрутство до введення в дію КУзПБ або з інших причин, така скарга (заява) підлягає розгляду судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.
Характер заяви Фермерського господарства "Агроінвест-Топилище" свідчить про те, що розгляд заяви може вплинути на розмір або склад ліквідаційної маси боржника у справі про банкрутство (дебіторську заборгованість), що відповідно до частини другої статті 7 КУзПБ належить за підсудністю господарському суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство цього товариства.
Суд вважає, що розгляд заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, поза провадженням у справі про банкрутство може мати наслідком суперечність між судовим рішенням за заявою та метою процедур банкрутства (неплатоспроможності) за приписами спеціального закону - КУзПБ, що має пріоритет з часу відкриття провадження у справі про банкрутство боржника.
Таке судове рішення не відповідатиме критерію виконуваності та принципу правової визначеності, адже виконавець чи орган державної виконавчої служби може опинитися у стані невизначеності через колізії у правовому регулюванні примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) і процедури банкрутства (неплатоспроможності) боржника.
Згідно з висновком про застосування норм права, викладеним у постанові КГС ВС від 08.06.2023 у справі № 910/21981/16 (п.91), розгляд питань, пов`язаних з виконанням судового рішення, ухваленого за результатами розгляду майнового спору відносно боржника, має відбуватися за правилами ГПК України з обов`язковим урахуванням положень ст. 7 КУзПБ.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції правильно виснував, що заява Фермерського господарства "Агроінвест-Топилище" від 14.03.2026 про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню у справі №5004/353/12, підлягає розгляду Господарським судом Київської області, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Хліб Інвестбуд" у справі №910/1405/14.
Колегія суддів вважає нерелевантними посилання скаржника на постанови Верховного Суду від 04.06.2025 у справі №917/1998/23 та від 04.11.2024 у справі №756/3328/20, оскільки ці справи стосуються питання чи є підставою для скасування рішень при апеляційному/касаційному перегляді з передачею справи до господарського суду відкриття провадження у справі про банкрутство, яке відбулося після ухвалення судового рішення судом першої інстанції.
Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.
В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Натомість, скаржником не надано достатніх належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За наведених обставин, ухвалу Господарського суду Волинської області від 02.04.2026 у справі №5004/353/12 необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу Фермерського господарства "Агроінвест-Топилище" - без задоволення.
Судові витрати апеляційний суд розподіляє з урахуванням положень ст.ст. 123, 129 ГПК України та покладає на скаржника.
Керуючись ст.ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Фермерського господарства "Агроінвест-Топилище" на ухвалу Господарського суду Волинської області від 02.04.2026 у справі №5004/353/12 залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Волинської області від 02.04.2026 у справі №5004/353/12 - без змін.
2. Справу №5004/353/12 повернути до Господарського суду Волинської області.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складений "20" травня 2026 р.

Головуючий суддя Павлюк І.Ю. 

Суддя   Розізнана І.В. 

Суддя   Поліщук П.Я.