ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

30 червня 2026 року м. Житомир справа № 240/563/26
категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Романченка Є.Ю., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі відповідач) про:
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області щодо відмови в призначенні та виплаті грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років та на виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" період навчання з 22 серпня 1978 року по 29 червня 1980 року в Київському медичному училищі № 4 та період навчання з 01 вересня 1980 року по 01 липня 1986 року в Київському медичному інституті.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що на виконання постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду у справі №240/7449/24 від 17.03.2025 відповідачем повторно розглянуто заяву про призначення їй одноразової грошової допомоги в розмірі 10 десяти місячних пенсій відповідно до п. 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". За результатами повторного розгляду заяви та доданих до неї документів, відповідачем прийнято рішення №918280119500 від 03.04.2025 про відмову в нарахуванні та виплаті вказаної грошової допомоги. Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач, з метою його скасування, звернулася до суду з даним позовом.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи в порядку ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
До суду відзив на позовну заяву не надходив.
Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.
Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та з 05.08.2015 отримує пенсію за віком, призначену зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", розмір якої обчислений відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2025 у справі №240/7449/24 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі 10 десяти місячних пенсій відповідно до п. 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Так, за результатами повторного розгляду заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області 03.04.2025 прийнято рішення №918280119500 про відмову в призначенні ОСОБА_1 зазначеної грошової допомоги. Обгрунтовуючи, відмову відповідач вказує, що позивач досягла пенсійного віку передбаченого ст. 26 Закону №1058 05.08.2019. До страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховано періоди роботи заявниці в закладах і установах державної та комунальної власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "е"-"ж" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення": з 11.08.1986 по 07.07.1989, з 01.08.1989 по 03.01.1994, з 17.01.1994 по 31.03.2004, з 01.04.2004 по 08.11.2008, з 01.09.2013 по 29.10.2018, що становить 27 років 3 місяці 5 днів. Отже, ОСОБА_1 на дату досягнення пенсійного віку, тобто на 05.08.2019 не працювала в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "е"-"ж" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення " та не має стажу роботи, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років для жінок - 30 років.
Вважаючи таке рішення протиправним, позивач, з метою його скасування, звернулася до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.
Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Ч. 1 ст. 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
П. 6 ст. 92 Конституції України визначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон України №1058) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
За змістом ч. 1 ст. 9 Закону України №1058 в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до ст. 10 цього Закону особі, яка має одночасне право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Згідно з положеннями ст. 26 Закону України №1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.
Згідно із ст. 24 Закон № 1058 страховий стаж - це період протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачено страхові внески в сумі, не менший, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до п. 71 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058 особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
За змістом положень п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців.
Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати такої допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Кабінет Міністрів України постановою від 23.11.2011 №1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок №1191).
Відповідно до п. 2 Порядку № 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені, зокрема, Переліком № 909.
П. 5 вказаного Порядку визначено, що грошова допомога надається особам, яким, починаючи з 01 жовтня 2011 року, призначається пенсія за віком відповідно до Закону № 1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статті 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
Таким чином, право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й виходом на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії.
Аналогічна правова позиція, викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №462/5636/16-а, від 19.03.2019 у справі №466/5637/17.
Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується трудовою книжкою НОМЕР_2 від 12.09.1977 на день досягнення пенсійного віку ( 05.08.2015) стаж позивача в лікарняних закладах становить понад 30 років. 
Позивач працювала на наступних посадах в лікарняних закладах, робота в яких дає право на отримання пенсії за вислугу років: 
- з 01.09.1977 по 30.08.1978 санітарка приймального відділення Овруцької центральної районної лікарні;
- з 22.08.1978 по 29.06.1980 навчання в Київському медичному училищі №4;
- з 01.09.1980 по 01.07.1986 навчання на педіатричному факультеті Київському медичному інституті;
- з 11.08.1986 по 07.03.1989 проходження інтернатури в Міській лікарні м. Ленінськ;
- з 07.03.1989 по 03.05.1989 лікар дитячого соматичного відділення Міської лікарні в м. Ленінськ;
- з 03.05.1989 по 07.07.1989 лікар дитячого інфекційного відділення Міської лікарні в м. Ленінськ;
- з 01.08.1989 по 03.01.1994 дільничний лікар-педіатр дитячої консультації Овруцької районної лікарні;
- з 17.01.1994 по 01.03.2004 дільничний педіатр в Брусилівській центральній лікарні;
- з 01.04.2004 по 08.11.2008 лікар-бактеріолог в Брусилівській райсанепідемстанції;
- з 19.08.2013 по 02.01.2014 дільничий лікар-педіатр Брусилівської ЦРЛ;
- з 02.01.2014 по 29.10.2018 лікар-педіатр амбулаторно-поліклінічного відділення. 
Щодо не зарахування періоду навчання до спеціального стажу, то суд зазначає.
Згідно п. д ч. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Верховний Суд у постановах від 24.12.2019 по справі №442/4963/17 та від 18.06.2020 по справі №676/3013/17 сформулював висновок, що з огляду на положення п. е ст. 55 та п. д ч. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період навчання у ВНЗ входить до спеціального трудового стажу, що визначає право на пенсію за вислугу років та на виплату грошової допомоги.
Приписами пункту 3 Порядку №637 час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
Так, згідно диплому від 03.07.1980 НОМЕР_3 , позивач з 22.08.1978 по 29.06.1980 навчалася у Київському медичному училищі №4, згідно диплому від 26.06.1986 НОМЕР_4 навчалася на педіатричному факультеті Київському медичному інституті.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що вказаний період підлягає зарахуванню до спеціального стажу.
Також, як свідчать встановлені обставини справи, позивачу з 05.08.2015 призначена пенсія за віком із зниженням пенсійного віку, передбаченої ст. 55 Закону №796-XII.
Відповідно до записів трудової книжки позивач працювала в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "е"-"ж" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII від 05.11.1991, як працівник медичної сфери.
Однак, відповідач вважає, що позивач не має право на вказану допомогу, оскільки вона на дату досягнення пенсійного віку, тобто станом на 05.08.2019 не працювала в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "е"-"ж" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Втім суд не погоджується із такою позицією відповідача, оскільки наявність у особи умов, передбачених статтею 55 Закону №796-XII, надає їй пільги у вигляді можливості призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, тобто саме пенсії за віком, а не будь-якого іншого виду пенсії, позаяк вказана норма не пов`язує настання у позивача права на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку з досягненням нею пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058-IV, а вказаний період позивач працювала в установі державної форми власності на посаді, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, як працівник медичної сфери. 
Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що відмова у виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п. 7-1 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV є протиправною.
Підсумовуючи вищевикладене, суд констатує, що рішення відповідача від 03.04.2025 №918280119500 про відмову у призначенні позивачеві грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій за віком відповідно до п. 71 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не відповідає критеріям, визначеним ст. 2 КАС України, відповідно, є необґрунтованим і протиправним, отже, позовні вимоги в частині його скасування підлягають задоволенню.
Щодо позовної вимоги зобов`язального характеру, то суд зазначає таке.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Водночас, згідно п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Так, оскільки судом визнано протиправним та скасовано рішення від 03.04.2025 №918280119500, яким ОСОБА_1 відмовлено у виплаті грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій, то суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача здійснити виплату грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій за віком відповідно до п. 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зарахувавши до спеціального стажу позивача періоди навчання з 22.08.1978 по 29.06.1980 та з 01.09.1980 по 01.07.1986.
Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Розподіл судових витрат проводиться судом відповідно до ст.139 КАС України.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, 7, м. Житомир, Житомирський р-н, Житомирська обл., 10003, код ЄДРПОУ 13559341) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 03.04.2025 №918280119500 про відмову у виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій за віком відповідно до п. 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити та здійснити ОСОБА_1 виплату грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій за віком відповідно до п. 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зарахувавши до її спеціального стажу періоди навчання з 22.08.1978 по 29.06.1980 та з 01.09.1980 по 01.07.1986.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1064 грн. 96 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.Ю. Романченко

30.06.26