Справа № 337/2791/26
Номер провадження 2/337/2298/2026

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2026 року	м. Запоріжжя	

Хортицький районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Гнатик Г.В., за участі секретаря Сьомченко А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
ВСТАНОВИВ:
01 травня 2025 року через систему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» в особі представника Андрухова В.М. надійшов позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач просить стягнути з відповідачки суму заборгованості за кредитним договором № 12.09.2024-100000152 від.12.09.2024 у розмірі 20700,00 грн. та судові витрати.
Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 12.09.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 12.09.2024-100000152. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 10000,00 грн. строком на 124 дні. ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на дату подання позову утворилась заборгованість у розмірі 20700,00 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 6500,00 грн., по процентам в розмірі 6500,00 грн., комісії за надання кредиту – 900,00 грн.; додаткової комісії за обслуговування кредитної заборгованості – 1800,00 грн., неустойки – 5000,00 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр».
Ухвалою судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19.05.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито у справі спрощене позовне провадження.
28.05.2026 на адресу суду через систему «Електронний кабінет» від відповідачки ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву в якому вона зазначає про незгоду з позовними вимогами та просить: відмовити ТОВ «Споживчий центр» у задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафів, пені, комісій та надмірно нарахованих відсотків за період дії воєнного стану; зменшити загальний розмір стягнення до суми фактично отриманого тіла кредиту (або повністю відмовити у позові).
В обґрунтування своєї позиції відповідачка вказує, що позивач у своєму розрахунку здійснює нарахування, які за своєю суттю є прихованою неустойкою, що прямо суперечить чинному законодавству України під час дії воєнного стану.
Торгово-промислова палата України своїм офіційним листом від 28.02.2022 № 2100/02.0-7.1 підтвердила, що військова агресія Російської Федерації проти України є форс-мажорною обставиною. Через ведення бойових дій, реальну загрозу життю та безпеці в місті Запоріжжя, була змушена евакуюватися за межі України, де перебуває по теперішній час. Внаслідок війни вона повністю втратила роботу та стабільний дохід в Україні. Зазначені обставини є об`єктивно непереборними та позбавили її фінансової можливості обслуговувати кредитні зобов`язання у повному обсязі, що свідчить про відсутність її вини у простроченні повернення коштів. Крім того, нараховані позивачем надмірні відсотки значно перевищують суму отриманого нею тіла кредиту, що суперечить загальним засадам цивільного законодавства та практиці Верховного Суду.
04.06.2026 на адресу суду через систему «Електронний кабінет» від представника позивача Чехун Ю.В. надійшла відповідь на відзив у якій остання просила задовольнити позов у повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції послалась на те, що обрахування загальних витрат за споживчим кредитом базуються на припущенні, що позичальник буде виконувати свої зобов`язання належним чином, а саме згідно графіку платежів. Загальні витрати за споживчим кредитом є співмірними. Жодних нарахувань поза межами строку кредитування позивачем не здійснювалось. Враховуючи дату укладення кредитного договору, денна процентна ставка є законною. Матеріали справи не містять жодних розрахунків, які б спростовували правильність розрахунку заборгованості позивача. ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, тому не може надати первинні бухгалтерські документи.
Щодо нарахування комісії представник позивача вказує, що комісія пов`язана з наданням послуги з перерахування кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний позичальником, з використанням стороннього сервісу – Інтернет-еквайрингу. Отже, комісія за обслуговування пов`язана з наданням ряду послуг: 
1) організація та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях;
2) забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях;
3) забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях;
4) забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу;
5) консультаційні послуги;
6) інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості.
Безоплатність надання цих послуг законодавством не встановлена. Договором застережено, що до складу даної комісії не включено послуги, які кредитодавець зобов`язаний надавати позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства.
На переконання представника позивача з 24.01.2024 кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань.
Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи представник позивача у судове засідання не з`явився, у позові та відповіді на відзив просив розглянути справу без участі представника позивача.
Відповідачка ОСОБА_1 до судового засідання повторно не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином, у відзиві на позовну заяву просила про розгляд справи за її відсутності.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено ч.2 ст.247 ЦПК України.
16.06.2026 суд відклав ухвалення та проголошення судового рішення до 23.06.2026. 
Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
За змістом ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
При цьому, одноразовий ідентифікатор – це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Судом встановлено, що 12.09.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено електронний кредитний договір № 12.09.2024-100000152 на наступних умовах: сума кредиту – 10000,00 грн.; строк кредитування – 124 дні з дати надання кредиту; процентна ставка «Стандарт» – фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом 2 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів; процентна ставка «Економ» фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0,5 % за один день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт». Дата повернення кредиту – 13.01.2025. Комісія, пов`язана з наданнями кредиту – 9% від суми кредиту та дорівнює 900,00 грн. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості – 900грн. у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. 
З алгоритму укладення електронного кредитного договору слідує, що без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, який використовується позичальником як аналог власноручного підпису), без здійснення авторизації позичальником кредитний договір між кредитором та позичальником не був би укладений. 
Таким чином, електронний договір, підписаний електронним одноразовим ідентифікатором, вважається укладеним у письмовій формі з моменту його підписання, тобто введення алфавітно-цифрової послідовності даних (пароль). Водночас такий договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо істотних умов договору.
Таким чином, суд доходить висновку, що кредитний договір № 12.09.2024-100000152 укладений у спосіб визначений чинним законодавством України. Підстав вважати, що кредитний договір укладений з порушенням вимог Закону Україну «Про електронну комерцію» немає.
Відповідно до наявного у справі листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 1-1604 від 16.04.2026 було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 12.09.2024 03:30:39 на суму 10000,00 грн., номер картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua – 507211848, призначення платежу: Видача за договором кредиту №12.09.2024-100000152.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Із наданого позивачем розрахунку заборгованості видно, що станом на 15.04.2026 за відповідачкою ОСОБА_1 рахується наступна заборгованість: 6500,00 грн. – основний борг; 6500,00 грн. – проценти; 2700,00 грн. – комісії; 5000,00 грн. – штрафи. 
Суд вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки на користь позивача суми основного боргу в розмірі 6500,00 грн., процентів за користування кредитом у розмірі 6500,00 грн. та комісії за надання кредиту у розмірі 900,00 грн.
Заперечення відповідачки щодо невідповідності нарахованих відсотків засадам справедливості та розумності суд вважає безпідставними, адже нараховані відповідачці відсотки знаходяться у межах максимального розміру денної процентної ставки, передбаченої ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування».
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачки комісії за обслуговування кредиту в сумі 1800,00 грн., суд бере до уваги наступне.
10.06.2017 набув чинності Закон України «Про споживче кредитування» у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст ст. 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Разом з тим, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19.
Також Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06.11.2023 по справі № 204/224/21 відступив від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.01.2023 у справі № 172/410/21, та вказав, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч. 1-2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1-2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
У зв`язку з наведеним у позивача відсутні підстави нараховувати додаткову комісію (за обслуговування кредитної заборгованості) в сумі 1800,00 грн. При цьому суд ураховує, що в укладеному кредитному договорі відсутній конкретний перелік послуг, які споживач неодмінно отримає, а не може отримати, якщо виявить бажання, сплативши комісію.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачки неустойки в сумі 5000,00 грн., суд приходить до наступних висновків.
Заявляючи вимогу про стягнення неустойки позивач покликався на положення Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, на підставі якого, на думку позивача, дозволено здійснювати нарахування неустойки за договорами про споживчий кредит.
Проте поза увагою позивача залишились положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, доповнені згідно із Законом № 2120-IX від 15 березня 2022 року, згідно яких: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».
Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України (частина 2 статті 4 ЦК України).
Отже, ч. 2 ст. 4 ЦК України закріплює пріоритет норм цього Кодексу над нормами інших законів.
Відтак до спірних правовідносин підлягають застосуванню вимоги пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що 5000,00 грн. неустойки підлягають списанню позикодавцем (позивачем у справі) в силу вимог пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а тому відсутні підстави для її стягнення з відповідачки.
За таких обставин, позовна заява ТОВ «Споживчий центр» про стягнення з ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню. 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог.
Позивачем відповідно до платіжної інструкції № СЦ00097731 від 20.04.2026 сплачено судовий збір у розмірі 2662,40 грн.
Таким чином, пропорційно задоволеним вимогам з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1787,80 грн.
На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 3, 12, 13, 19, 23, 76-83, 89, 141, 247, 258-259, 263-265, 280 ЦПК України,- 
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (ЄДРПОУ 37356833, МФО 305299, р/р НОМЕР_3 адреса: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 133-А) заборгованість за кредитним договором № 12.09.2024-100000152 від 12.09.2024 у розмірі 13900 грн. 00 коп. (тринадцять тисяч дев`ятсот грн. 00 коп.), з яких: 6500,00 грн. – основний борг; 6500,00 грн. – проценти; 900,00 грн. – комісія.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (ЄДРПОУ 37356833, МФО 305299, р/р НОМЕР_3 адреса: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 133-А) судовий збір у розмірі 1787 грн. 80 коп. (одна тисяча сімсот вісімдесят сім грн. 80 коп.).
В іншій частині позову відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя         Г.В. Гнатик