справа № 753/23116/24
провадження № 22-ц/824/3945/2026
головуючий у суді І інстанції Осіпенко Л.М.

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Приходька К.П., Журби С.О.
за участі секретаря судового засідання - Івкової Д.Л. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 жовтня 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ТОВ «Бізнес Позика» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №478213-КС-003 від 29.03.2024 року, що становить 195 145,38 грн, яка складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту - 50 000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах - 145 145,38 грн; суми прострочених платежів за комісією - 0,00 грн.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 29.03.2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено Договір №478213-КС-003 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до п. 1 Договору кредиту, ТОВ «Бізнес Позика»надає позичальнику грошові кошти у розмірі 50 000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит.
Згідно з умовами Договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 2,00 проценти за кожен день користування кредитом.
Пунктом 2 кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно Графіку платежів.
Пунктом 3 кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов Кредитного договору.
Згідно з умовами Договору ТОВ «Бізнес Позика» надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 50 000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № НОМЕР_1 , тому позивач виконав умови Договору належним чином.
Відповідач частково погасив заборгованість, проте не в повному обсязі. Таким чином, відповідач належним чином не виконує умови договору, а тому у нього перед позивачем утворилась заборгованість на загальну суму 195 145,38 грн, яку позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь, та судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 13 жовтня 2025 року задоволено частково позовні вимоги у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Стягнено з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» суму заборгованості Договором № 478213-КС-003 від 29.03.2024 року про надання кредиту за період з 29.03.2024 року по 14.11.2024 року у розмірі 181 212,25 грн та судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, а всього у розмірі 183 634 гривні 65 копійок.
Не погоджуючись із указаним рішенням адвокат Виноградов Юрій Ернстович в інтересах ТОВ «Бізнес Позика» 29 жовтня 2025 року звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення суду першої інстанції в частині загальної суми задоволених позовних вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором з 183 634,65 грн на суму грошових коштів 195 145 гривень 38копійок.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції дійшов до хибних висновків про те, що позивач начебто перерахував відповідачу за кредитним договором не 50 000 грн, що передбачено пунктом 2.1. Кредитного договору, а лише 46 677 грн.
Зазначає, що на виконання вимог ухвали суду першої інстанції, банк надав відповідь, у якій підтвердив факт випуску банківської картки на ім`я відповідача та відкриття під неї відповідного банківського рахунку. Однак банк не надав суду на виконання вимог вищезазначеної ухвали виписку по рахунку відповідача, з якої б вбачалося, що відповідач отримав на свою банківську картку (відкритий для її обслуговування рахунок) 29.03.2024 року (у день укладення кредитного договору) 50 000 грн або 46 677 грн одним платежем. У кінці наданої банком виписки зазначено, що вихідний залишок по рахунку станом на 29.03.2024 року становить 46 667 грн, однак вихідний залишок по рахунку - це сума коштів на рахунку на кінець звітного періоду, що дорівнює сумі вхідного залишку та всіх операцій за цей період. Він показує, скільки грошей залишилося на рахунку після всіх надходжень і витрат.
Звертає увагу, що в залежності від особливостей зарахування коштів у кожного банку, перераховані відповідачу кредитні кошти за Кредитним договором могли бути фактично зараховані на банківську картку Позичальника (відкритий для її обслуговування рахунок) не у день їх перерахування, а протягом наступних декількох днів (наприклад у зв`язку з зарахування кредитних коштів спочатку на транзитний рахунок Позичальника, а вже потім безпосередньо на той рахунок Позичальника, який був відкритий для обслуговування банківської картки). У зв`язку з вищенаведеним, суд першої інстанції дійшов до хибного висновку про те, що «вихідний залишок по рахунку» начебто підтверджує те, що Позивач перерахував Відповідачу за Кредитним договором не 50 000 грн, що передбачено пунктом 2.1. Кредитного договору, а лише 46 677 грн.
Також в апеляційній скарзі просить задовольнити клопотання про витребування доказів, а саме витребувати письмовий доказ у вигляді пронумерованих читабельних виписок про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № НОМЕР_1 за період з 29 березня 2024 включно по 03 квітня 2024 включно; письмовий доказ у вигляді чіткої відповіді за підписом відповідної уповноваженої особи банку, у якій буде зазначено, чи надходили на банківську картку № НОМЕР_1 (відкритий для її обслуговування рахунок) грошові кошти у розмірі 50 000,00 (п`ятдесят тисяч) грн одним платежем у період з 29 березня 2024 включно по 03 квітня 2024 включно; письмовий доказ у вигляді чіткої відповіді за підписом уповноваженої особи банку, у якій будуть надані детальні пояснення щодо алгоритму та часу зарахування перерахованих у безготівковий спосіб коштів на емітовані АТ «Ощадбанк» на ім`я клієнтів банку банківські картки (відкриті для їх обслуговування рахунки).
В обґрунтування клопотання вказує, що сторона Позивача просить суд витребувати у банку виписки по рахунку, який був відкритий для обслуговування вищезазначеної банківської картки, за певний період, оскільки в залежності від особливостей зарахування коштів у кожного банку, перераховані Відповідачу кредитні кошти за Кредитним договором могли бути фактично зараховані на банківську картку Позичальника (відкритий для її обслуговування рахунок) не у день їх перерахування, а протягом наступних декількох днів (наприклад у зв`язку з перерахування кредитних коштів за Кредитним договором під кінець робочого дня або зарахування кредитних коштів спочатку на транзитний рахунок Позичальника, а вже потім безпосередньо на той рахунок Позичальника, який був відкритий для обслуговування банківської картки).
Вказує, що разом з доказом (доказами) перерахування кредитних коштів, які були додані Позивачем до Позовної заяви, надана банком виписка по рахунку зможе додатково підтвердити або спростувати факт отримання Відповідачем кредитних коштів у розмірі, який передбачений Кредитним договором.
Вирішуючи клопотання про витребування нових доказів на стадії апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Статтею 83 ЦПК України визначено, що учасник справи, в разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.
Доказами, відповідно до ст.76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
У пункті 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.
Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої - третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею.
В той же час, як вбачається із матеріалів справи, стороною позивача заявлялось відповідне клопотання про витребування доказів, яке ухвалою суду першої інстанції було задоволено та здобуто докази. Жодних порушень з боку суду першої інстанції не встановлено.
Тому колегія апеляційного суду дійшла висновку, що слід відмовити у задоволенні клопотання про витребування повторно доказів на стадії апеляційного розгляду справи.
Також, як вбачається із матеріалів справи, стороною відповідача було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить змінити рішення суду першої інстанції, здійснити коректний перерахунок заборгованості за Договором № 478213-КС- 003 від 29.03.2024 року, виходячи з належної суми тіла кредиту в розмірі 39 177 грн та врахувавши здійснені Відповідачем платежі в розмірі 22 000 грн.
Вказує, що суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу свого висновку єдиний належний доказ, що стосувався руху коштів по рахунку Відповідача - виписку з банківського рахунку, надану АТ «Ощадбанк» на виконання ухвали суду про витребування доказів. Саме ця виписка підтвердила рух коштів, з якого суд зміг встановити доведеною лише суму 46 677,00 грн. Аргументи апелянта про те, що суд неправильно прочитав виписку, і що 46 677 грн - це вихідний залишок, а не надходження лише підтверджують позицію Відповідача: надані Позивачем докази є неповними, незрозумілими та не підтверджують переказ 50 000,00 грн.
Відповідач проти доводів апеляційної скарги заперечив та у відзиві зазначає, що сплачені відповідачем 7 500 грн на виконання нікчемної умови договору є, по суті, безпідставно отриманими позивачем коштами, оскільки зобов`язання щодо їх сплати не існувало. Суд не мав права пробачити цю суму позивачу.
Вважає, що весь розрахунок суду першої інстанції базується на хибній презумпції, що тіло кредиту складає 46 677,00 грн. На переконання відповідача коректна база для розрахунку заборгованості має бути визначена шляхом зменшення доведеної суми зарахування на рахунок 46 677,00 грн (яку встановлено судом) на суму сплаченої нікчемної комісії, що підлягає зарахуванню в тіло 7 500,00 грн. З урахуванням чого, коректна база для розрахунку відсотків (тіло кредиту) складає: 46 677,00 грн - 7 500,00 грн = 39 177,00 грн.
Саме ця сума - 39 177,00 грн - є єдиною законною базою (тілом кредиту), на яку Позивач мав право нараховувати відсотки. Відповідно, весь розрахунок відсотків, здійснений судом першої інстанції на суму 46 677,00 грн, є математично та юридично невірним, оскільки він базується на завищеній на 7 500,00 грн базі.
У судове засідання призначене на 28.04.2026 представник ТОВ «Бізнес Позика» не з`явився, був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, що підтверджується звітом про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду. Клопотання про відкладення розгляду справи до Київського апеляційного суду від представника апелянта не надходили.
27 квітня 2026 року представник  ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до Київського апеляційного суду клопотання про відкладення розгляду справи посилаючись на зайнятість у іншому судовому засіданні Носівського районного суду Чернігівської обставі у справі № 741/1736/25. 
Разом з тим, суд вважає, що клопотання задоволенню не підлягає, оскільки за нормами цивільного процесуального закону явка учасника справи у судове засідання є необов`язковою.
Більше того, у матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо неможливості участі у цьому судовому засіданні безпосередньо ОСОБА_1 .
Зважаючи на те, що правова позиція  ОСОБА_1 сповна викладена у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів, не вбачала підстав для відкладення розгляду справи, та відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за відсутності осіб, що не з`явились у судове засідання.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що 29.03.2024 року ТОВ «Бізнес Позика» направило ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти Договір №478213-КС-003 про надання кредиту (а.с. 41-50).
29.03.2024 року відповідач прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 478213-КС-003 про надання кредиту, на умовах, визначених офертою (а.с. 51-60).
ТОВ «Бізнес Позика» направило ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-6832, на номер телефону, який боржником було введено/відправлено (а.с. 61-62).
Таким чином, 29.03.2024 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 478213-КС-003 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію» (а.с. 31-40).
Відповідно до п. 2.1 Договору про надання кредиту, кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 50 000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цими та правилами надання споживчих кредитів.
Строк, на який надається Кредит: 24 тижні (п. 2.3. Договору).
Згідно з умовами Договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 2.00 проценти за кожен день користування кредитом, знижена процентна ставка - 1,14957034 фіксована, комісія за надання кредиту - 7 500,00 грн.
Сторони в п. 3 договору кредиту погодили «Графік платежів», відповідно до якого визначено розмір та дату внесення позичальником платежів.
З візуальної форми послідовності дій клієнта вбачається порядок дій, здійснений сторонами кредитного договору щодо його укладення (а.с. 61-63).
Основні умови договору сторони узгодили між собою також підписавши Паспорт споживчого кредиту (а.с. 26-30).
Позивач ТОВ «Бізнес Позика» на виконання умов кредитного договору від 29.03.2024 року № 478213-КС-003, перерахував на платіжну карту відповідача ОСОБА_1 суму коштів у розмірі 46 677,00 грн, що підтверджується випискою з банківського рахунку відповідача, наданою АТ «Ощадбанк».
Таким чином, позивач довів документально лише виконання умови кредитного договору № 478213-КС-003 від 29.03.2024 року щодо надання позичальникові 46 677 грн, а не 50 000грн.
Відповідач свої зобов`язання за договором № 478213-КС-003 від 29.03.2024 року про надання кредиту належним чином не виконав, а лише часткового сплатив кошти на загальну суму 22 000,00 грн, з яких 14 500,00 грн в рахунок погашення заборгованості за відсотками, 7 500,00 грн в рахунок погашення заборгованості за комісію за надання кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості, перевіреним судом (а.с. 21-24).
Таким чином, судом першої інстанції було встановлено, що зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту.
Разом з тим, перевіривши розрахунок заборгованості, який був наданий позивачем, суд першої інстанції вважав його частково необґрунтованим, з огляду на те, що нарахування відсотків за кожен день користування кредитом здійснювалось на суму кредиту 50 000 грн, хоча відповідачу було надано лише 46 677 грн на умовах кредиту.
З огляду на викладене, суд першої інстанції задовольняючи частково позовні вимоги, вважав, що загальна сума заборгованості підлягає перерахунку. 
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції.
Судом першої інстанції було встановлено укладення договору між сторонами цього спору відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», що не заперечується та визнається відповідачем, з огляду на зміст його відзиву на апеляційну скаргу.
Судом першої інстанції було встановлено, що на підтвердження укладення договору № 478213-КС-003 від 29.03.2024 року позивачем надано документи, що свідчать про послідовність укладення цього договору, з якої вбачається, що 29.03.2024 о 15:50:10 клієнт, використовуючи номер телефону, зайшов у особистий кабінет на сайті https://my.bizpozyka.com, підтвердив номер мобільного телефону, ознайомився з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, здійснив акцептування кредитного договору шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а.с. 61-63).
Також судом було встановлено, що кредитний договір був підписаний відповідачем 29.03.2024 року о 14:55:10 шляхом введення одноразового ідентифікатора UA-7122 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет https://my.bizpozyka.com.
Тому судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір у формі електронного документу з електронними підписами сторін та із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився з ними.
У відзиві на апеляційну скаргу сторона відповідача просить змінити рішення суду першої інстанції, здійснити коректний перерахунок заборгованості за Договором № 478213-КС- 003 від 29.03.2024 року, виходячи з належної суми тіла кредиту в розмірі 39 177 грн та врахувавши здійснені Відповідачем платежі в розмірі 22 000 грн.
В той же час, як вбачається із матеріалів справи, відповідачем не було подано апеляційну скаргу на рішення, а тому у апеляційного суду відсутні підстави для його перегляду з урахуванням наведених відповідачем доводів та вимог, які ним в суді першої інстанції також не заявлялись.
Крім того, відсутні підстави для самостійного здійснення судом апеляційної інстанції перерахунку, оскільки заперечення відповідача є недоведеними. Так, відсутні підстави для врахування здійсненого відповідачем платежу в розмірі 22 000 грн, оскільки вони вже були враховані як позивачем у наданому ним до позову розрахунку, так і судом першої інстанції під час перевірки розрахунку.
У відзиві відповідач також посилається на викладені у постанові Верховного Суду від 08.02.2023 року у справі № 359/12165/14 висновки про те, що суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає. Ураховуючи наведене відповідач вважає, що суд мав встановити нікчемність умови щодо сплати комісії та зменшити суму боргу на суму 7 500 грн.
Разом з тим, у наведеній відповідачем справі № 359/12165/14 суд вирішував питання щодо нікчемності правочину у зв`язку з недотриманням форми та порядку посвідчення заповіту, який складений особою, яка не мала на це права.
Відповідна судова практика не є релевантною до спірних правовідносин у цій справі, які виникли з договору кредиту, що був укладений у березні 2024 року, тобто за набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування», яким у ч. 2 ст. 8 передбачено віднесення до загальних витрат за споживчим кредитом комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
За таких обставин підстав вважати умову щодо сплати комісії нікчемною немає, така умова договору може бути оспорена шляхом заявлення відповідної позовної вимоги. 
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Як було встановлено судом, 29.03.2024 року ТОВ «Бізнес Позика» видало ОСОБА_1 кредит шляхом перерахування коштів на картковий рахунок відповідача у розмірі 46 677 грн.
Відповідно до здійсненого судом першої інстанції перерахунку, заборгованість позичальника перед кредитором ТОВ «Бізнес Позика» станом на 14.11.2024 року складає 181 212,25 грн, яка складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту - 46 677,00 грн; суми прострочених платежів по процентах - 134 535,25 грн (з 29.03.2024 року по 14.11.2024 року за вирахуванням часткового погашення заборгованості у розмірі 22 000,00 грн); суми прострочених платежів за комісією - 0,00 грн.
Сторона позивача звертаючись до суду із апеляційною скаргою не погоджується із таким висновком суду та вказує, що відповідач отримав суму коштів у розмірі 50 000 грн, а тому розмір заборгованості вирахуваний судом є більшим, а саме 195 145 гривень 38 копійок.
В той же час, доводи апеляційної скарги про те, що відповідач отримав суму коштів у розмірі 50 000 ґрунтуються виключно на поясненнях сторони позивача та посиланнях на практику Верховного Суду.
Однак доведеність правильності розрахунку заборгованості, зокрема в частині фактично переданої позичальникові суми, має доводитись доказами, а не посиланнями на нормативно-правові акти, судову практику та припущеннях, які не підкріплені доказами.
Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені ст.376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.
На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба