Справа № 127/12790/25
Провадження № 2/127/4325/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2026  Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Романюк Л.Ф.,
при секретарі Курутіній О.В.,
за участі позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
представника відповідача Загородні С.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сьомого апеляційного адміністративного суду про відшкодування моральної шкоди,-
ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Сьомого апеляційного адміністративного суду про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 08 листопада 2022 року близько 11 год. під час перебування у приміщенні Сьомого апеляційного адміністративного суду з метою ознайомлення з апеляційною скаргою, будучи особою з вадами опорно-рухового апарату та інвалідністю внаслідок виробничої травми, він, за твердженням позивача, через відсутність попередження працівниками суду про наявність прихованої сходинки впав та отримав тілесні ушкодження, у зв`язку з чим був оглянутий працівниками екстреної медичної допомоги, а в подальшому звернувся до медичного закладу, де йому було діагностовано забій поперекового відділу хребта та пошкодження зв`язок правого гомілково-ступневого суглоба. Позивач зазначає, що внаслідок отриманої травми зазнав фізичного болю, тривалого лікування та моральних страждань, а його неодноразові звернення до відповідача з вимогою про добровільне відшкодування моральної шкоди залишилися без реагування, у зв`язку з чим просить стягнути зі Сьомого апеляційного адміністративного суду на свою користь 1 000 000 грн. моральної шкоди та судові витрати.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 , кожен окремо, заявлені вимоги підтримали, за обставин, викладених в позові. Просять суд позов задовольнити.
Представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнала, надала суду пояснення, аналогічні викладеним письмовим поясненням, наданим суду 20.01.2026р. Зокрема в них відповідач просить відмовити у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди у повному обсязі, посилаючись на відсутність передбачених законом підстав для покладення на нього цивільно-правової відповідальності.
Зазначає, що звернення позивача щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди було розглянуто у строки та порядку, визначені Законом України «Про звернення громадян», про що листом від 21 червня 2024 року позивачу надано відповідь. Відповідач вказує, що вимоги про відшкодування шкоди не можуть вирішуватися в порядку розгляду звернень громадян, оскільки такі питання підлягають вирішенню виключно судом, а тому наданою відповіддю позивача було належним чином повідомлено про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між зверненням та заявленими вимогами.
Відповідач стверджує, що приміщення суду та місце, де стався інцидент, обладнані відповідно до вимог безпеки та будівельних норм. Зокрема, зона для ознайомлення з матеріалами справ належним чином освітлена, наявні меблі та сходинка є стаціонарними елементами інтер`єру, мають стандартні параметри, є відкритими та добре видимими для відвідувачів, не становлять підвищеної небезпеки та відповідають державним будівельним нормам.
На думку відповідача, працівники суду не були зобов`язані попереджати позивача про наявність очевидних і візуально доступних архітектурних елементів приміщення. Сам факт неповідомлення про існування сходинки не може розцінюватися як протиправна поведінка, а тому не свідчить про порушення прав позивача.
Також відповідач зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що отримані позивачем тілесні ушкодження перебувають у причинному зв`язку з діями або бездіяльністю працівників Сьомого апеляційного адміністративного суду. З листа медичного закладу вбачається лише звернення позивача за медичною допомогою після падіння, однак відсутні докази, які б підтверджували, що ушкодження були спричинені саме протиправною поведінкою відповідача.
Посилаючись на положення статей 23, 1167 ЦК України, практику Верховного Суду та Європейського суду з прав людини, відповідач наголошує, що для відшкодування моральної шкоди необхідною є сукупність таких елементів, як протиправна поведінка заподіювача шкоди, наявність шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між поведінкою та шкодою, а також вина особи. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає можливість покладення відповідальності.
На думку відповідача, позивач не довів факту протиправності дій чи бездіяльності суду, не надав належних доказів наявності моральної шкоди саме в заявленому розмірі, а також не підтвердив існування причинно-наслідкового зв`язку між поведінкою відповідача та негативними наслідками, на які він посилається.
У зв`язку з наведеним відповідач вважає, що діяв у межах наданих законом повноважень, права та законні інтереси позивача не порушував, а тому підстав для задоволення позову про стягнення 1 000 000 грн. моральної шкоди немає.
Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що 08 листопада 2022 року о 11 год. 21 хв. до центральної оперативної диспетчерської КНП «Територіальне медичне об`єднання «Вінницький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Вінницької обласної ради» надійшов виклик до ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (приміщення Сьомого апеляційного адміністративного суду) з приводу отримання травматичних ушкоджень.
Як убачається з листа КНП «ТМО «ВОЦЕМДМК ВОР» від 05 червня 2024 року № 06/930, після прибуття бригади екстреної медичної допомоги позивача було оглянуто, встановлено попередній діагноз: пошкодження зв`язок правого гомілково-ступневого суглоба ? та забій поперекового відділу хребта?, надано медичну допомогу, при цьому від запропонованої госпіталізації до закладу охорони здоров`я позивач відмовився, що підтверджується його підписом в акті відмови від медичних послуг ( а.с.10).
На підтвердження факту отримання тілесних ушкоджень позивачем надано консультативний висновок спеціаліста від 23.05.2025р., відповідно до якого за результатами клінічного обстеження встановлено діагноз: забій правого голіностопного суглобу без ускладнень ( а.с.11).
Також матеріали справи містять консультативні висновки спеціалістів Чернівецької районної лікарні від 07 жовтня 2025 року, зокрема лікаря-невролога та лікаря-хірурга, в яких зафіксовано скарги на больовий синдром у поперековому відділі хребта та встановлено діагнози, пов`язані із захворюваннями хребта, компресією нервових корінців, остеохондрозом поперекового відділу хребта, а також забоєм куприка.
Разом із тим із зазначених медичних документів убачається, що звернення позивача у 2025 році було пов`язане, зокрема, із дорожньо-транспортною пригодою, яка мала місце 30 вересня 2025 року, а відомостей про причинний зв`язок виявлених у 2025 році захворювань та станів здоров`я із подіями 08 листопада 2022 року такі документи не містять ( а.с.95,96).
З наданої виписки з медичної карти амбулаторного хворого та виписки з медичної карти хворого міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги вбачається, що у жовтні 2025 року позивач проходив обстеження та лікування з приводу забою правого стегна, правої гомілки, поперекового відділу хребта, забою ділянки кульшового суглоба та скарг на біль у спині після дорожньо-транспортної пригоди від 30 вересня 2025 року. Вказані медичні документи підтверджують факт звернення позивача за медичною допомогою у 2025 році, однак не містять відомостей про те, що встановлені у цей період діагнози є наслідком події, яка відбулася у приміщенні відповідача 08 листопада 2022 року.
Судом також встановлено, що позивач звертався до Сьомого апеляційного адміністративного суду із заявою про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. За результатами розгляду звернення відповідачем надано письмову відповідь, у якій повідомлено, що питання відшкодування шкоди не вирішуються в порядку Закону України «Про звернення громадян», а можуть бути предметом судового розгляду ( а.с.14-15,117).
Крім того, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю III групи внаслідок трудового каліцтва, що підтверджується копією пенсійного посвідчення ( а.с.8-9).
Таким чином, дослідженими письмовими доказами підтверджується факт звернення позивача за екстреною медичною допомогою 08 листопада 2022 року та встановлення йому попереднього діагнозу після падіння, а також подальші звернення за медичною допомогою. 
Разом із тим надані медичні документи містять відомості про різні періоди лікування позивача та різні діагнози, частина яких пов`язана з подіями 2025 року, що підлягає оцінці судом у сукупності з іншими доказами під час вирішення спору по суті.
Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд виходить із того, що відповідно до статей 15, 16, 23, 1166 Цивільного кодексу України відшкодування моральної шкоди є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів особи. Водночас покладення обов`язку з її відшкодування можливе лише за наявності всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки заподіювача шкоди, наявності самої шкоди, причинно-наслідкового зв`язку між такою поведінкою та шкодою, а також вини особи, яка її завдала.
Вказаний правовий підхід неодноразово висловлений Верховним Судом, згідно з яким сам по собі факт незгоди особи з певними подіями чи наявність у неї негативних переживань не є безумовною підставою для стягнення моральної шкоди без доведення всіх елементів цивільно-правової відповідальності.
Верховний суд у Постанові в справі №823/2108/18 від 07.02.2023р. виснує: « У справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.
При цьому, сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинила моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань».
Так, згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Частиною другою цієї статті встановлено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Ст. 1167 Цивільного кодексу України зазначає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Пунктом 3 Постанови Пленум Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 № 4 (далі - Постанова) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Пунктами 4,5 Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Згідно з пунктом 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Згідно п. 5 Постанови, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язково з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної немайнової)шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння чи заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.
Отже, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду, та з чого він при цьому, виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору, тому обов`язковими умовами відшкодування шкоди є неправомірність дій відповідного органу та наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями та завданою шкодою.
Пунктом 9 вказаної постанови Пленуму Верховного суду України, роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Вимога ефективності судового захисту перегукується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
У справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (п. 64, заява N 40450/04, від 15 жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.
Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.
Судом встановлено, що 08 листопада 2022 року позивач перебував у приміщенні Сьомого апеляційного адміністративного суду, де за його твердженням впав та отримав тілесні ушкодження. 
З листа КНП «ТМО «Вінницький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 05 червня 2024 року № 06/930 вбачається, що за викликом до приміщення суду виїжджала бригада екстреної медичної допомоги, якою позивача було оглянуто, встановлено попередній діагноз «пошкодження зв`язок правого гомілково-ступневого суглоба», «забій поперекового відділу хребта» та надано медичну допомогу. Разом із тим позивач від запропонованої госпіталізації відмовився ( а.с.10).
Отже, зазначений документ підтверджує лише факт звернення за екстреною медичною допомогою та встановлення попереднього діагнозу, проте сам по собі не підтверджує причин та обставин отримання ушкоджень, не містить відомостей про наявність порушень з боку працівників відповідача, а також не встановлює причинно-наслідкового зв`язку між отриманими ушкодженнями та будь-якими протиправними діями чи бездіяльністю Сьомого апеляційного адміністративного суду.
Аналізуючи доводи позивача про те, що причиною падіння стало непопередження працівниками суду про наявність сходинки, суд зазначає, що відповідно до статті 81 ЦПК України саме на позивача покладено обов`язок доведення обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог.
Однак матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу того, що сходинка або інший елемент приміщення суду перебували у технічно несправному стані, були прихованими, аварійними чи такими, що не відповідали вимогам державних будівельних норм. Також відсутні будь-які акти обстеження місця події, висновки спеціалістів, фотоматеріали, результати технічних перевірок або інші об`єктивні дані, які б підтверджували існування небезпечних умов для відвідувачів суду.
Більше того, сам по собі факт падіння особи у приміщенні установи не свідчить автоматично про протиправність поведінки власника чи користувача такого приміщення. Цивільне законодавство України не встановлює презумпції відповідальності власника приміщення за будь-який нещасний випадок, що стався на його території. Навпаки, особа, яка заявляє вимогу про відшкодування шкоди, повинна довести, що така шкода стала наслідком саме неправомірної поведінки відповідача.
Суд також враховує, що позивачем не надано жодного доказу існування обов`язку працівників суду персонально попереджати кожного відвідувача про наявність видимих конструктивних елементів приміщення, зокрема сходинок. Відсутні й докази того, що працівники суду вчиняли будь-які дії, які могли б спричинити падіння позивача або створити для нього небезпечну ситуацію.
Надані позивачем медичні документи також не підтверджують заявленого причинно-наслідкового зв`язку між подією 08 листопада 2022 року та станом здоров`я позивача у подальшому.
Так, консультативні висновки спеціалістів Чернівецької районної лікарні та виписки з медичної документації, датовані 2025 роком, містять відомості про звернення позивача за медичною допомогою після дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 30 вересня 2025 року. Вказані документи фіксують забої правого стегна, гомілки, кульшового суглоба, больовий синдром поперекового відділу хребта, прояви остеохондрозу, вертеброгенної люмбоішіалгії та інші захворювання опорно-рухового апарату.
Разом із тим жоден із зазначених документів не містить висновку лікаря про те, що встановлені у 2025 році захворювання або больовий синдром є наслідком падіння у приміщенні відповідача у листопаді 2022 року. Відсутній також будь-який експертний висновок, який би підтверджував існування такого причинно-наслідкового зв`язку.
Суд звертає увагу, що з моменту події, на яку посилається позивач, до оформлення значної частини медичної документації минуло майже три роки, а протягом цього періоду позивач зазнав інших травматичних подій, зокрема дорожньо-транспортної пригоди, що унеможливлює висновок про безперервний та доведений зв`язок між подією 08 листопада 2022 року та станом здоров`я позивача у 2025 році.
Таким чином, наявними у справі доказами підтверджується лише факт звернення позивача за медичною допомогою після падіння, проте не доведено протиправності поведінки відповідача, не встановлено порушення ним покладених законом обов`язків, не доведено причинно-наслідкового зв`язку між діями чи бездіяльністю відповідача та наслідками, на які посилається позивач, а також не доведено самого факту заподіяння моральної шкоди саме відповідачем.
Враховуючи відсутність необхідних елементів цивільно-правової відповідальності, які мають існувати у сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення зі Сьомого апеляційного адміністративного суду моральної шкоди у розмірі 1 000 000 грн є недоведеними та не підлягають задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Сьомого апеляційного адміністративного суду про відшкодування моральної шкоди відмовити.
Судові витрати залишити за позивачем.
Рішення суду може бути оскаржено сторонами шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.
Повний текст рішення виготовлено 09.06.2026 року.

Суддя: