03.06.2026 
Справа № 482/2576/25 
Номер провадження 2/482/105/2026 

РІШЕННЯ
Іменем України
03 червня 2026 року місто Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді Кічули В.М., за участю секретаря судового засідання Алєксєєнко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нова Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Банк Форвард», товариства з обмеженою відповідальністю «Смартфінанс», третя особа: приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк Віктор Станіславович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

встановив:
ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до акціонерного товариства «Банк Форвард», товариства з обмеженою відповідальністю «Смартфінанс» про визнання виконавчого напису № 911, вчиненого 27.06.2019 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком В.С., таким, що не підлягає виконанню, який знаходиться на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л.
На обґрунтування позову зазначено, що 27.06.2019 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком В.С. було вчинено виконавчий напис № 911 про стягнення з відповідачки на користь акціонерного товариства «Банк Форвард» заборгованості за кредитним договором № 200003766 від 08.04.2017 року, на підставі якого приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. було відкрито виконавче провадження, з примусового виконання вказаного виконавчого напису нотаріуса.
Посилаючись на те, що заборгованість за вищевказаним кредитним договором не була безспірною та нотаріусом не перевірявся її розмір, кредитором не надано право на її спростування, та те що кредитний договір не був нотаріально посвідчений, вважає, що приватний нотаріус не мав права на вчинення оскаржуваного виконавчого напису, у зв`язку з чим позивачка просила про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.
Позивачка у судове засідання не з`явилася, але від її представника — адвоката Михайленка О.В. до суду надійшла письмова заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивачки.
Представником відповідача акціонерного товариства «Банк Форвард» подано до суду відзив на позовну заяву, в якому вказано, що з 07.03.2023 року розпочато процедуру ліквідації акціонерного товариства «Банк Форвард». 25.02.2020 року Банк відступив право вимоги до ОСОБА_1 за договором № 200003766 від 08.04.2017 року товариству з обмеженою відповідальністю «Смартфінанс», шляхом купівлі-продажу прав вимоги за договором № 25/02/20, а відтак акціонерне товариства «Банк Форвард» з 25.02.2020 року не являється кредитором по вказаному кредитному договору. Посилаючись на викладене представник відповідача просив про відмову у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 .
Представник відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Смартфінанс» в судове засідання не з`явився, правом надання відзиву не скористався, будь-яких заяв чи клопотань не подавав, хоча був належним чином, через систему «Електронний суд», повідомлений про дату, час і місце судового засідання.
Третя особа – приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк В.С. у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновків про наступне.
08.04.2017 року ОСОБА_1 та публічне акціонерне товариство «Банк Форвард» уклали кредитний договір № 200003766, за яким відповідачка отримала кредит.
07.06.2019 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком В.С. було вчинено виконавчий напис, який було зареєстровано в реєстрі за № 911, за яким звернено стягнення з ОСОБА_1 , яка є боржником за кредитним договором № 200003766 від 08.04.2017 року, укладеним із ПАТ «Банк Форвард», правонаступником якого є акціонерне товариство «Банк Форвард». Загальна сума, що підлягає стягненню, складає 32064,25 грн.
15.07.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. винесено постанову, якою відкрито виконавче провадження № 59554711 з примусового виконання вказаного вище виконавчого напису нотаріуса.
25.02.2020 року між акціонерним товариство «Банк Форвард» та товариством з обмеженою відповідальністю «Смартфінанс» було укладено договір відступлення прав вимоги боргових зобов`язань № 25/02/20.
Відповідно до реєстру прав вимоги до договору відступлення прав вимоги боргових зобов`язань № 25/02/20, до товариства з обмеженою відповідальністю «Смартфінанс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 200003766.
Як вбачається із тексту виконавчого напису № 911 від 07.06.2019 року, він був вчинений на підставі п. 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20.06.2018 рок, було визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».
Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п. 4 ст. 254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. 
Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису були відсутні правові підстави для його вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню.
Крім того, на думку суду, навіть у разі наявності правових підстав у відповідності до п. 2 Переліку документів, за яких стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 для вчинення виконавчого напису нотаріуса, то неможливість вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, визначеної у відповідності до оскаржуваного виконавчого напису була обумовлена й іншими обставинами, наведеним нижче.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. 
Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.
Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 05.06.2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною.
З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржниця мала безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. 
Відповідачами не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача.
Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Крім того, згідно з позицією ВС, яка викладена Великою Палатою Верховного Суду у справі № 826/20084 від 20.06.2018 року, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
На виконання ухвали суду від 28.11.2025 року, якою було відкрито провадження у справі та витребувано докази, приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павелків (Вольф) Т.Л. було надано копію кредитного договору № 200003766, укладеного 08.04.2025 року між ОСОБА_1 та публічним акціонерним товариством «Банк Форвард», який підписано сторонами даної угоди без нотаріального його посвідчення, що є додатковою підставою для визнання виконавчого напису, виписаного на його основі, таким, що не підлягає виконанню.
Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.
Керуючись ст.ст. 76, 81, 89, 141, 142, 263-265, 280 ЦПК України, суд, -

ухвалив:
Позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Банк Форвард», товариства з обмеженою відповідальністю «Смартфінанс», третя особа: приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк Віктор Станіславович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.
Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 911, вчинений 27 червня 2019 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком Віктором Станіславовичем, про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з акціонерного товариства «Банк Форвард» заборгованості за кредитним договором № 200003766 від 08.04.2017 року. 

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України. 

Головуючий суддя В.М. Кічула