ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року   Справа № 903/1205/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Гудак А.В., суддя Петухов М.Г. ,  суддя Мельник О.В. 
розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетон Брук Сервіс" на рішення Господарського суду Волинської області від 12.03.2026 у справі № 903/1205/25 (суддя Якушева І.О., м. Луцьк, повний текст складено 16.03.2026)
за позовом Заступника керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту житлово-комунального господарства та капітального будівництва Волинської обласної державної (військової) адміністрації, м. Луцьк
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетон Брук Сервіс", м. Луцьк
про стягнення 140 525,97 грн

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту житлово-комунального господарства та капітального будівництва Волинської обласної державної (військової) адміністрації звернувся з позовом до Господарського суду Волинської області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетон Брук Сервіс" 140 525,97 грн, з яких 129 181,03 грн збитків, завданих інфляцією за грудень 2024 року та 11 344,94 грн процентів річних за період з 11.12.2024 по 25.12.2024 за договором підряду від 30.08.2024 № 324/24.
Рішенням Господарського суду Волинської області від 12.03.2026 року позов заступника керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту житлово-комунального господарства та капітального будівництва Волинської обласної державної (військової) адміністрації задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бетон Брук Сервіс» на користь Департаменту житлово-комунального господарства та капітального будівництва Волинської обласної державної (військової) адміністрації 129 181,03 грн збитків, завданих інфляцією, 11 344,94 грн процентів річних. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бетон Брук Сервіс» на користь Волинської обласної прокуратури 2422,40 грн витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Товариство з обмеженою відповідальністю "Бетон Брук Сервіс" 05.03.2026 року звернулось до Північно - західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій зазначає, що рішення в частині задоволених позовних вимог підлягає частковому скасуванню, як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального права та за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.
В обґрунтування заявлених вимог апелянт зазначає, що з суми дебіторської заборгованості (9 227 216,40 грн) він фактично використав 4 921 012,38 грн на придбання та постачання будівельних матеріалів і конструкцій для виконання робіт. Дані обставини підтверджуються актом № 2 приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в. Вказані будівельні матеріали купувалися та використовувалися у період з моменту укладення договору і до 10.12.2024 року (тобто в межах встановленого договором строку). Скаржник зазначає, що позивач нарахував інфляційні втрати та відсотки річних на всю суму невикористаного авансу — 9 227 216,40 грн. Натомість апелянт стверджує, що основою для нарахування мають бути виключно суми коштів, які фактично повернулися замовнику з запізненням і не були витрачені на матеріали у розмірі 4 306 204,02 грн, повернуті згідно з платіжною інструкцією № 4584 від 26.12.2024. Скаржник вважає правомірним нарахування санкцій лише на суму 4 306 204,02 грн за 15 днів прострочення (з 11.12.2024 по 25.12.2024), що становить: 60 286,86 грн — інфляційне збільшення боргу; 5 294,51 грн — 3% річних. Відтак, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги частково в розмірі 60 286,86 грн інфляційних втрат та 5 294,51 грн відсотків річних.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.03.2026 визначено колегію суддів для розгляду справи у складі головуючий суддя Гудак А.В., суддя Мельник О.В., суддя Петухов М.Г.
Листом №903/1205/25/1555/26 від 06.03.2026 витребувано у Господарського суду Волинської області матеріали справи №903/1205/25.
09 квітня 2026 року на адресу суду апеляційної інстанції надійшли матеріали справи №903/1205/25.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до абзацу 1 частини 10 статті 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів, враховуючи ціну позову, дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги відповідача на рішення Господарського суду Волинської області від 12.03.2026 у справі № 903/1205/25 за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
Ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суду від 14.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетон Брук Сервіс" на рішення Господарського суду Волинської області від 12.03.2026 у справі № 903/1205/25. Розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетон Брук Сервіс" вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи.
Заступник керівника Волинської обласної прокуратури, що діє в інтересах держави в особі Департаменту житлово-комунального господарства та капітального будівництва Волинської обласної державної (військової) адміністрації 28.04.2026 надав відзив на апеляційну скаргу відповідача у якому зазначив, вважає законним, обґрунтованим, а апеляційну скаргу відповідача безпідставною та необґрунтованою. Вважає, що суд першої інстанції належним чином проаналізував усі обставини справи, оцінив докази та прийняв рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. 
Заслухавши доповідь головуючого судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскарженого рішення, оцінивши висновки суду першої інстанції на відповідність дійсним обставинам справи, судова колегія дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що 30.08.2024 між Департаментом інфраструктури Волинської обласної державної адміністрації (що є правонаступником Департаменту житлово-комунального господарства та капітального будівництва Волинської обласної державної адміністрації) (далі-замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бетон Брук Сервіс» (далі-підрядник) було укладено договір підряду №324/24 на будівництво фортифікаційних споруд, за умовами якого підрядник зобов`язується за завданням замовника на свій ризик виконати та здати йому в установлений договором підряду строк закінчені роботи з будівництва об`єкта: «Нове будівництво військових інженерно-технічних і фортифікаційних споруд взводно-опорного пункту «Шайба», а замовник надати підряднику затверджену в установленому порядку проєктну документацію, прийняти від підрядника закінчення роботи та оплатити їх (а.с. 38-41 т. 1).
Виконання робіт за цим договором, відповідно до п. 1.2 договору здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2023 №1415 «Деякі питання підвищення обороноздатності держави на період воєнного стану в Україні».
Склад і обсяги робіт, що доручаються до виконання підряднику, визначені проектною документацією (п.1.3 договору).
Згідно п 2.1 договору сторони визначили, що договірна ціна робіт становить 23044351,20 грн, у тому числі ПДВ 3840725,20 грн.
Відповідно до п.3.1 договору початок виконання робіт: протягом 2-х робочих днів з моменту підписання договору, за умови наявності необхідних дозвільних документів. Закінчення: 30.11.2024, за умови повного фінансування та оплати виконаних робіт у розмірах, передбачених договором (п.3.2 договору).
Пунктом 6.1 договору визначено, що замовник може здійснювати попередню оплату (виплату авансу) в розмірі до 70 відсотків вартості робіт за договором відповідно до п.19 Порядку державного фінансування капітального будівництва. Сторони погодили, що сума попередньої оплати згідно договору спрямовується на небюджетний рахунок, відкритий на ім`я підрядника в органах Державної казначейської служби у встановленому законодавством порядку. Використання зазначених коштів з такого рахунку здійснюється на цілі, визначені Порядком, з подальшим наданням підтверджуючих документів замовнику для звітування за попередню оплату в органах Державної казначейської служби України у визначені строки. Підрядник зобов`язується використати одержаний аванс на придбання і постачання необхідних матеріалів, виробів та конструкцій, необхідних для виконання робіт до 15 листопада 2024 року. Невикористана сума попередньої оплати повертається замовнику. У разі надання авансу замовник після виставлення рахунку підряднику проводить оплату авансу.
Замовник здійснює у міру надходження коштів на розрахунковий рахунок замовника проміжні платежі підряднику за виконані роботи на підставі: актів приймання виконаних будівельних робіт форми №КБ-2в, довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат форми №КБ-3, актів на монтаж обладнання, підписаних уповноваженими представниками сторін. Вищевказані акти да довідки готує підрядник і передає у 4-х примірниках (2 для підрядника, 2 для змовника) для підписання замовнику у строк не пізніше 25 числа звітного місяця (п.6.2 договору).
Відповідно до п.11.1 договору після одержання повідомлення підрядника про готовність до передачі закінчених робіт (об`єкта будівництва) замовник зобов`язаний негайно розпочати їх приймання. Передача виконаних робіт (об`єкта будівництва) підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом про виконання роботи (п. 11.2 договору).
Пунктом 12.5 договору визначено, що при неповерненню по закінченню терміну, визначеного в п. 6.1 договору, невикористаного авансу підрядник сплачує замовнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення.
Договір набирає чинності з моменту його укладення і діє на період воєнного стану, але не довше 30.11.2024 та в будь якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п.14.1 договору).
Згідно п. 16.1 договору істотні умови договору не можуть змінюватись після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, продовження строку дії договору та строку виконання зобов`язань щодо виконання робіт можливе у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних причин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі (п. 16.1.3 договору).
Даний договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплений їх печатками без будь-яких зауважень (а.с.42 т.1 зворот).
На виконання умов договору між сторонами підписано додатки № 1-3 до договору, якими урегульовано: договірну ціну, календарний графік виконання робіт, орієнтовний план фінансування підрядних робіт по об`єкту (а.с.42-43 зворот т.1).
15.11.2024 сторонами підписано додаткову угоду №2 до договору підряду, згідно умов якої внесено зміни в пункти 3.1, 6.1, 14,1, а саме: в п.3.1 закінчення виконання робіт змінено на 25.12.2024, в п.6.1 договору визначено дату повернення невикористаного авансу до 10.12.2024; в п.14.1 дія договору визначена не довше 25.12.2024 (а.с. 44 т.1).
На виконання умов договору позивачем перераховано на рахунок відповідача попередню оплату в сумі 15 600 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №528 від 09.09.2024 (а.с.56 т.1).
25 жовтня 2025 року замовником, підрядником та інженером технічного нагляду підписано акт №1 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2024 року, згідно якого авансова плата, що виключається з підсумку становить 6 372 783,60 грн (а.с.27 зворот т.1), відповідно сума невикористаної попередньої оплати, яка підлягала поверненню до 10.12.2024 року становить 9 227 216,40 грн.
З метою уникнення виникнення заборгованості позивачем на адресу ТзОВ «Бетон Брук Сервіс» направлено лист від 06.12.2024 № 2041/04/2-24 щодо повернення невикористаної суми попередньої оплати в розмірі 9 227 216,40 грн до 10.12.2024, однак даний лист залишено без реагування відповідачем (а.с.54 т. 1).
У подальшому, 25.12.2024 замовником, підрядником та інженером технічного нагляду підписано акт №2 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2024 року, згідно якого авансова плата, що виключається з підсумку становить 4 921 012,38 грн (а.с. 35 зворот т. 1 ).
Також, 26.12.2024 відповідачем відповідно до платіжної інструкції № 4584 від 26.12.2024 було повернуто на рахунок департаменту інфраструктури кошти в сумі 4306204,02 грн з призначенням платежу: «повернення невикористаного авансу згідно договору підряду № 324/24 на будівництво фортифікаційних споруд від 30.08.2024 ШАЙБА у сумі 3588503,35, ПДВ 20% 717700,67 грн», однак з порушенням визначених договором та додатковою угодою строку, зокрема 10.12.2024 (а.с 57 т.1).
З метою досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача направлялись претензії від 17.12.2024 № 2122/04/2-24, від 20.01.2025 № 99/04/2-25 про сплату пені у зв`язку з простроченням оплати за договором, однак дані залишені відповідачем без відповіді (а.с. 61 т.1). Вищезазначені обставини стали підставою для звернення Департаменту інфраструктури Волинської обласної державної адміністрації( правонаступник - Департамент житлово-комунального господарства та капітального будівництва Волинської обласної державної адміністрації) до Господарського суду Волинської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Бетон Брук Сервіс про стягнення 104776,93 грн пені у зв`язку з простроченням оплати за договором.
Рішенням Господарського суду Волинської області від 24.07.2025 у справі №903/522/25 ухвалено частково задовольнити позовні вимоги Департаменту як правонаступника Департаменту інфраструктури Волинської обласної державної адміністрації, стягнуто із ТОВ «Бетон Брук Сервіс» 50 800,11 грн. пені за договором підряду від 30.08.2024 №324/24.
Рішення сторонами не оскаржувалось й набрало законної сили 19.08.2025 року.
Оскільки, при зверненні до суду з позовом про стягнення пені (справа № 903/522/25) Департаментом не здійснювалося нарахування та не ініціювалося питання про стягнення з відповідача процентів річних та збитків, завданих інфляцією, через порушення останнім грошового зобов`язання, то 30.12.2025 заступник керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту житлово-комунального господарства та капітального будівництва Волинської обласної державної (військової) адміністрації звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетон Брук Сервіс" про стягнення 140 525,97 грн., з них: 12 9181,03 грн. збитків, завданих інфляцією, за грудень 2024 року та 11 344,94 грн. процентів річних за період з 11.12.2024 по 25.12.2024 за договором підряду від 30.08.2024 № 324/24.
Щодо наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі Департаменту житлово-комунального господарства та капітального будівництва Волинської обласної державної (військової) адміністрації колегія суддів зазначає наступне пунктом 3 ст. 131-1 Конституції України визначено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно приписів ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Абзацом 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Виходячи з системного аналізу наведених правових норм, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. При цьому в кожному конкретному випадку прокурор при зверненні до суду з позовом повинен довести існування обставин порушення або загрози порушення інтересів держави.
У постанові від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що сам факт не звернення до суду ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси територіальної громади, свідчить про те, що зазначений орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.
Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 для підтвердження судом підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді у випадку, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган, достатнім є дотримання прокурором порядку повідомлення, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», та відсутність самостійного звернення компетентного органу до суду з позовом в інтересах держави протягом розумного строку після отримання такого повідомлення.
Департамент житлово-комунального господарства та капітального будівництва Волинської обласної державної адміністрації є органом державної влади. Департамент житлово-комунального господарства та капітального будівництва Волинської обласної державної адміністрації є правонаступником Департаменту інфраструктури Волинської обласної державної адміністрації, тобто сторони договору підряду від 30.08.2024 №324/24. Відповідно до Положення про Департамент житлово-комунального господарства та капітального будівництва Волинської обласної державної адміністрації (затверджено розпорядженням начальника обласної військової адміністрації від 10.06.2025 №333), до основних завдань Департаменту віднесені, зокрема, забезпечення ефективного і цільового використання відповідних бюджетних коштів (підп. 8 п. 5 Положення). Департамент здійснює закупівлю товарів, робіт та послуг при будівництві військових інженерно-технічних і фортифікаційних споруд для підвищення обороноздатності держави (п. 12 Положення); забезпечує будівництво військових інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, як державний замовник, з урахуванням повноважень визначених цим Положенням (п. 13 Положення). 
Департамент також є розпорядником бюджетних коштів (згідно даних Єдиного реєстру розпорядників та одержувачів бюджетних коштів), а тому, зважаючи на п. 7 ч. 5 ст. 22 БК України, здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів. Таким чином, Департамент є уповноваженим органом щодо захисту інтересів держави у спірних правовідносинах.
Із змісту позовної заяви вбачається, що Волинською обласною прокуратурою на виконання вимог, установлених у ст. 23 указаного Закону, листом від 17.09.2025 №15-1187ВИХ-25 повідомлено позивача про наявні порушення інтересів держави, а також витребувано відомості з приводу запланованих заходів із їх захисту. 
Позивач листом від 26.09.2025 № 1347/01-05/2-25 повідомив про те, що питання стосовно нарахування і стягнення з підрядника, який прострочив виконання грошового зобов`язання (в частині своєчасного повернення коштів попередньої оплати), інфляційних витрат і трьох процентів річних Департаментом не ініціювалося (згідно ст. 625 ЦК України).
Таким чином позивачем не вжито жодних заходів із захисту порушених інтересів держави за наведеними вище фактами (останній не проінформував прокурора про заплановані заходи задля усунення порушень указаних інтересів держави, в тому числі в судовому порядку, конкретні строки їх вжиття). 
Отже, органом, уповноваженим державою на захист її інтересів у спірних правовідносинах (Департаментом), було не здійснено необхідного захисту порушених інтересів держави.
Також, суд звертає увагу, що в умовах триваючої збройної агресії побудова фортифікаційних споруд має важливе стратегічне, оборонне, гуманітарне значення, разом із іншими засобами оборони дозволяють ефективно стримувати ворога, створюючи фізичні бар`єри для його просування.
Тому усім без винятку суб`єктам правовідносин у цій важливій сфері потрібно забезпечувати належне виконання своїх зобов`язань, в тому числі й за договорами, укладеними для виконання заходів із підвищення обороноздатності держави, на фінансування яких із бюджету виділяються значні кошти.
Отже, пред`явлення прокурором позову спрямоване на захист і відновлення державних інтересів, оскільки стягнення коштів з підрядника сприятиме забезпеченню фінансуванню нагальних потреб держави в умовах воєнного стану, а отже й укріпленню держави в умовах збройної відсічі агресору.
З огляду на встановлені вищевикладені обставини та з урахуванням правових висновків Верховного Суду, викладених, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року в справі №912/2385/18 та Верховного Суду від 16 серпня 2021 року в справі №910/21377/17, суд апеляційної інстанції зазначає, що зверненню прокурора 13.10.2025 року з позовом у цій справі передувало відповідне листування з позивачем з дотриманням процедури встановленої частинами 3, 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", а тому, враховуючи звернення прокурора до компетентного органу та нездійснення позивачем захисту інтересів держави у спірних правовідносинах шляхом звернення до суду із відповідним позовом, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про доведення прокурором наявності підстав для звернення до суду з позовом в даній справі в інтересах держави в особі позивача Департамент у житлово-комунального господарства та капітального будівництва Волинської обласної державної адміністрації.
Щодо вимог апелянта про проведення перерахунку та зменшення стягнення інфляційних втрат за 3 % річних, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання він з огляду на ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України повинен сплатити кредитору, крім суми основного боргу, також суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та 3% річних від простроченої суми.
А у кредитора на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України є право вимоги до боржника про сплату інфляційних втрат та процентів річних за період прострочення в оплаті основного боргу.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, і вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (п. 43 цієї постанови).
Основна вимога, стягнення з ТОВ «Бетон Брук Сервіс» пені за договором підряду від 30.08.2024 №324/24 задоволена рішенням Господарського суду Волинської області від 24.07.2025 у справі № 903/522/25. Обставини, встановлені вказаним рішенням від 24.07.2025, яке сторонами не оскаржувалось та набрало законної сили 19.08.2025, повторного доведення не потребують.
Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та процентів річних відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів унаслідок інфляційних процесів та в отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовано, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.
За змістом ст. ст. 509, 524, 533, 535 і 625 Цивільного кодексу України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, у якому праву кредитора вимагати від боржника сплатити кошти кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Наведені висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц та від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц.
Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. З огляду на таку юридичну природу правовідносин сторін, як грошові зобов`язання Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.09.2020 у справі № 918/631/19 дійшла висновку, що на них поширюється дія положень ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.
Нарахування інфляційних втрат, процентів річних є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання як спосіб захисту грошового інтересу і полягає у відшкодуванні грошових втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляції та отриманні компенсації за неналежне виконання зобов`язань (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 №703/2718/16, від 19.06.2019 у справі №646/14523/15).
Товариство з обмеженою відповідальністю "Бетон Брук Сервіс", обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги, зазначає, що основа для проведення нарахувань має бути визначена саме із сум фактично повернутого авансу замовнику, а не робіт які передані замовнику із запізненням, та оплачені за рахунок раніше отриманого авансу. При цьому зазначає, що такої позиції дотримався Північно-західний апеляційний господарський суд у постанові від 03.10.2025 у справі за №903/523/25 щодо стягнення пені та штрафних санкцій за період прострочення виконання робіт та повернення авансу по ідентичному договору між тими самим сторонами, що й уданому спорі.
Однак, колегія суддів, звертає увагу, що посилання на вказану вище постанову Північно-західного апеляційного господарського суду у справі №903/523/25 не є релевантним у справі № 903/1205/25, оскільки правовідносини у справі №903/523/25 виникли за іншим правочином – договором підряду від 30.08.2024 №323/24, предметом спору є стягнення пені, а нарахування та стягнення інфляційних втрат і процентів річних за порушення грошового зобов`язання на підставі ст. 625 ЦК України у вказаній справі не здійснювалось.
На виконання п.6.1 договору позивачем 09.09.2024 перераховано на рахунок відповідача попередню оплату в сумі 15 600 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №528 від 09.09.2024 (а.с.56 т.1).
Як вже зазначалось 25.10.2025 замовником, підрядником та інженером технічного нагляду підписано акт №1 приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в за жовтень 2024 року, згідно якого авансова плата, що виключається з підсумку становить 6 372 783,60 грн (а.с.27 зворот т. 1).
Додатковою угодою № 2 від 15.11.2024 до договору підряду від 30 серпня 2024 року №324/24 у підпункт 6.1 пункту 6 договору внесено зміни та визначено нову дату повернення невикористаного авансу - до 10 грудня 2024 року, а також змінено підпункт 3.1 пункту 3 договору яким змінено дату закінчення робіт з 30.11.2024року на 25.12.2026 року (а.с. 44 т.1).
Таким чином, залишок невикористаної попередньої оплати, яка підлягала поверненню до 10.12.2024 року становить 9 227 216,40 грн (15 600 000,00грн.- 6 372 783,60 грн), жодних інших надходжень від ТОВ «Бетон Брук Сервіс» на рахунок позивача до вказаної дати повернення невикористаного авансу не надходило.
Відповідно, станом на дату повернення невикористаного авансу , узгоджену сторонами додатковою угодою № 2 від 15.11.2024 до договору підряду від 30 серпня 2024 року №324/24 - 10 грудня 2024 року залишок невикористаної попередньої оплати, яка підлягала поверненню становить 9 227 216,40 грн.
За період з 11.12.2024 по 26.12.2024 ТзОВ «Бетон Брук Сервіс» частково погашав вказану дебіторську заборгованість у розмірі 9 227 216,40 грн, а саме: 25.12.2024 сторонами було підписано акт № 2 приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в за грудень 2024 року авансова плата, що виключається з підсумку в розмірі 4921012,38 грн; 26.12.2024 ТзОВ «Бетон Брук Сервіс» повернуто на рахунок департаменту інфраструктури кошти в сумі 4306204,02 грн відповідно до платіжної інструкції № 4584.
Враховуючи вищевикладене, відповідач не дотримався встановлених пунктом 6.1 договору (з врахуванням додаткової угоди №2) строків щодо підтвердження замовнику обставин використання перерахованого авансу, а саме: в строк до 10.12.2024 не підтвердив факт використання ним суми авансу, не виконав роботи у встановлені в договорі строки, не повернув невикористаний аванс замовнику.
Отже, вирішуючи спір щодо стягнення 3 % річних інфляційних втрат, колегія суддів виходить із приписів частини другої статті 625 ЦК України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь період прострочення з 11.12.2024 по 25.12.2024, а також 3 % річних від простроченої суми 9 227 216,40, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3 % річних, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що він є арифметично правильним та здійснений відповідно до встановленого періоду прострочення з 10.12.2025 по 25.12.2025, у зв`язку з чим вимоги у цій частині підлягають задоволенню в заявленому розмірі – 11 344,94 грн.
Також, здійснивши перевірку правильності нарахування інфляційних втрат, колегія суддів встановила, що їх розмір визначений обґрунтовано та відповідає вимогам чинного законодавства, а відтак підстав для відмови у задоволенні позову в цій частині не вбачається, у зв`язку з чим з відповідача підлягає стягненню 129 181,03 грн інфляційних втрат за період з 11.12.2024 по 25.12.2024.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2025 у справі №903/602/24 зазначено про те, що розмір процентів річних, який становить три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), це законодавчо встановлений та мінімальний розмір процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником, не підлягає зменшенню судом.
Прокурор, звертаючись з позовом до суду, проценти річних обчислив у розмірі 3%, тобто нарахував у мінімальному розмірі, а тому такий розмір з урахуванням висновків Верховного Суду не може бути зменшений судом.
Щодо посилань відповідача на запровадження на території України правового режиму воєнного стану, то ці обставини вже існували на момент укладення договору (30.08.2024 року) та були відомі відповідачу. Укладаючи договір в умовах введення в Україні воєнного стану, відповідач діяв на власний ризик, добровільно погодившись забезпечити виконання своїх зобов`язань у погоджені строки.
Враховуючи вищевикладене, здійснивши перевірку розрахунку інфляційних втрат та 3% річних, суд апеляційної інстанції встановив, що вимоги заступника керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту житлово-комунального господарства та капітального будівництва Волинської обласної державної (військової) адміністрації про стягнення з відповідача 129 181,03 грн інфляційних втрат за грудень 2024 року та 11 344,94 грн процентів річних за період з 11.12.2024 по 25.12.2024 за договором підряду від 30.08.2024 №324/24, що у сумі становить 140 525,97 грн є арифметично вірними, виконаними відповідно до приписів чинного законодавства, а тому ці позовні вимоги обґрунтовано задоволені судом першої інстанції у повному обсязі. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» (рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Відповідно до статтей 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
У силу приписів ч.1 ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та досліджені судом апеляційної інстанції в розумінні статтей 73, 76-79, 86 ГПК України.
Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду Волинської області від 12.03.2026 у справі № 903/1205/25 відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення рішення Господарського суду Волинської області від 12.03.2026 у справі № 903/1205/25 без змін, а апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетон Брук Сервіс" без задоволення.
Оскільки відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається на скаржника згідно ст.129 ГПК України.
Керуючись статтями 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:
1. Рішення Господарського суду Волинської області від 12.03.2026 у справі №903/1205/25 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетон Брук Сервіс" - без задоволення.
2.Справу №903/1205/25 повернути Господарському суду Волинської області.
3. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "20" травня 2026 р.

Головуючий суддя Гудак А.В. 

Суддя   Петухов М.Г. 

Суддя   Мельник О.В.