ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

25 травня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 740/5012/25
Головуючий у першій інстанції – Роздайбіда О. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/713/26

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:
головуючого-судді: Онищенко О.І.
суддів: Скрипки А.А., Шарапової О.Л.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» 
Відповідач: ОСОБА_1 
Особа, яка подала апеляційну скаргу: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС»
Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на заочне рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29 грудня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (суддя Роздайбіда О.В.), ухвалене у м. Ніжин, 
В С Т А Н О В И В:
У вересні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» звернулося з позовом до ОСОБА_1 з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором №529851398 від 31 січня 2023 року в розмірі 67 738,64 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 31 січня 2023 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір у формі електронного документу з використанням електронного підпису, право вимоги за яким відповідно до укладеного договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року перейшло до ТОВ «Таліон Плюс», а відповідно до договору факторингу №27/0524-01 від 27 травня 2024 року – до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс». 08 липня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу № 08/07/25-Е, за умовами якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. ОСОБА_1 належним чином не виконував свої зобов`язання за договором, в результаті чого виникла заборгованість у розмірі 67 738,64 грн, з яких: 14 400 грн – заборгованість по кредиту; 53 338,64 грн – заборгованість по відсотках за користування кредитом, у зв`язку з чим позивач і звернувся до суду з даним позовом.
Заочним рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29 грудня 2025 року у задоволенні позову відмовлено. 
Рішення суду мотивовано тим, що факт укладення 31 січня 2023 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 кредитного договору № 529851398 в електронній формі, а також розмір наданого кредиту - 14 400 грн, матеріалами справи підтверджено. Водночас суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами набуття права грошової вимоги до відповідача, оскільки договір факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року був укладений до виникнення спірного кредитного зобов`язання, а укладені до нього додаткові угоди лише продовжували строк дії цього договору, не змінюючи обсягу прав та обов`язків сторін і не були новим договором факторингу. За таких обставин суд вважав, що ТОВ «Таліон Плюс» не набуло права вимоги до ОСОБА_1 , а тому не могло у подальшому передати його ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», яке, відповідно, не могло відступити таке право ТОВ «ФК «ЕЙС». Зазначене стало підставою для відмови у задоволенні позову.
В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «ЕЙС» просить скасувати заочне рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29 грудня 2025 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, встановивши факт укладення кредитного договору, надання відповідачу кредитних коштів, укладення договорів факторингу та підписання відповідних реєстрів прав вимоги, дійшов помилкового висновку про недоведеність переходу до позивача права грошової вимоги. Апелянт зазначає, що договір факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року був чинним на момент передання права вимоги, а за його умовами перехід права вимоги пов`язується не з датою укладення договору факторингу, а з моментом підписання сторонами відповідного реєстру прав вимоги, до якого після виникнення кредитного зобов`язання було включено вимогу до ОСОБА_1 . На думку апелянта, надані до справи договори факторингу, витяги з реєстрів прав вимоги, акт приймання-передачі реєстру боржників, платіжні інструкції та інші докази у своїй сукупності підтверджують послідовний перехід права вимоги до ТОВ «ФК «ЕЙС», а тому висновок місцевого суду про недоведеність такого переходу не відповідає фактичним обставинам справи. Крім того, ТОВ «ФК «ЕЙС» просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь 6 056 грн судового збору, понесених у суді першої та апеляційної інстанції у цій справі та 7 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.
Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону не відповідає судове рішення суду першої інстанції.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).
Згідно з приписами ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. 
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з вимогами чинного законодавства України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов`язанні строк (термін) його виконання (ст. 526, 527, 530 ЦК України).
Статтею 525 ЦК України передбачена заборона односторонньої відмови від зобов`язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст.1055 ЦК України).
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Статтею 12 вказаного Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Також частиною 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.
Судом встановлено, що 31 січня 2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено кредитний договір № 529851398, за умовами якого кредитодавець надав позичальнику кредит у сумі 14 400 грн строком до 28 лютого 2023 року - 28 календарних днів від дати отримання першого траншу (дати закінчення Дисконтного періоду), на умовах строковості, зворотності та платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит і сплатити проценти відповідно до умов договору, його додатків та правил кредитодавця (а.с. 55 - 63). 
Відповідно до пунктів 7.2-7.4 кредитного договору сторони погодили, що основна сума кредиту підлягає поверненню позичальником у строк та порядку, визначені договором, зокрема після закінчення строку його дії, який відповідно до умов договору становить п`ять років, а в частині розрахунків - до повного та належного виконання сторонами зобов`язань, або у разі дострокового припинення договору. Проценти за користування кредитом протягом дисконтного періоду підлягали сплаті не пізніше останнього дня такого періоду, а після його закінчення - щоденно. Договором також передбачено право позичальника на дострокове повне або часткове повернення кредиту зі сплатою фактично нарахованих процентів.
Відповідно до пунктів 8.1, 8.2 Договору за користування кредитом Позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти; інших витрат Позичальника, крім процентів за належне користування кредитом, Договором не передбачено. Процентні ставки за Договором є фіксованими та не можуть бути змінені Кредитодавцем в односторонньому порядку в бік погіршення становища Позичальника, а загальні витрати за Договором і загальна вартість кредиту залежать від обраної Позичальником моделі поведінки.
Згідно з пунктами 8.3, 8.4 Договору, у разі невиконання Позичальником умов для зменшення вартості кредиту на умовах п.8.5 Договору, проценти за весь строк дисконтного періоду кредитування нараховуються за базовою процентною ставкою 766,50 % річних, що становить 2,10 % на день від суми залишку кредиту, а після закінчення дисконтного періоду - за ставкою 1087,70 % річних, що становить 2,98 % на день від суми залишку кредиту.
Водночас пунктами 8.5, 8.5.1, 8.5.2 Договору передбачено можливість зменшення загальних витрат за кредитом та загальної вартості кредиту за умови дострокового повернення всієї суми кредиту до закінчення дисконтного періоду або його пролонгації. У такому разі проценти за фактичні дні користування кредитом визначаються за дисконтною процентною ставкою 266,45 % річних, що становить 0,73 % на день, або, за відповідних умов пролонгації, за індивідуальною процентною ставкою 442,64 % річних, що становить 1,21 % на день.
Пунктом 8.6 Договору визначено, що в особистому кабінеті та бухгалтерському обліку зобов`язання Позичальника зі сплати процентів відображаються з припущенням про застосування знижки, передбаченої пунктом 8.5 Договору, із одночасним інформуванням Позичальника про розмір зобов`язань без урахування такої знижки.
Договір №529851398 підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором MNV937ZD.
За вказаних обставин, колегія суддів вважає встановленим факт укладення між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» договору № 529851398 від 31 січня 2023 року із дотриманням вимог статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за договором виконало, що підтверджується платіжним дорученням від 31 січня 2023 року та випискою по особовому рахунку відповідача у АТ «Райффайзен Банк» (а.с. 88, 98-99).
Згідно з розрахунком заборгованості, складеним ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», станом на 04 квітня 2023 року заборгованість за зазначеним кредитним договором становила 31 696,56 грн, з яких: 14 400 грн - заборгованість за тілом кредиту; 17 292,56 грн - заборгованість за процентами (а.с. 65 зворот -66).
28 листопада 2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) укладено договір факторингу №28/1118-01 (а.с. 24-29).
Згідно з п.2.1. цього Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.
Відповідно до п. 1.3, 4.1 указаного договору під правом вимоги розуміються всі права грошових вимог клієнта до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром права вимоги.
Пунктом 8.2. договору визначено, що він закінчується 28 листопада 2019 року, але в будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором.
28 листопада 2019 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено додаткову угоду №19 до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31 грудня 2020 року (а.с. 29 зворот).
31 грудня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено додаткову угоду №26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, згідно з якою текст договору факторингу викладено у новій редакції. Зокрема, пункти 1.3, 4.1 викладено у такій редакції: право вимоги - права грошових вимог клієнта до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує (а.с. 30-34).
Додатковими договорами (№27 від 31 грудня 2021 року, №31 від 31 грудня 2022 року, №32 від 31 грудня 2023 року) до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року строк дії Договору факторингу продовжувався відповідно до 31 грудня 2022 року, до 31 грудня 2023 року, до 31 грудня 2024 року (а.с. 35-36).
У реєстрі прав вимоги №223 від 04 квітня 2023 року зазначено під номером 91 боржника ОСОБА_1 , кредитний договір №529851398 від 31 січня 2023 року з загальною сумою відступленої грошової вимоги 31 692,56 грн (а.с. 36 зворот -37).
Згідно з протоколом від 04 квітня 2023 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передало, а ТОВ «Таліон Плюс» прийняло за Реєстром прав вимоги № 223 права вимоги щодо 1 291 боржників. Актом звірки взаєморозрахунків сторони підтвердили, що станом на 31 грудня 2023 року ТОВ «Таліон Плюс» здійснило оплату за вказаним Реєстром у повному обсязі (а.с. 38).
27 травня 2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 27/0524-01, згідно з п.2.1. якого ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти у розпорядження ТОВ «Таліон Плюс» за плату на умовах, зазначених вказаним договором (а.с. 39-43).
Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «Таліон Плюс» за зазначеним кредитним договором за період з 04 квітня 2023 року по 27 червня 2024 року заборгованість складає 67 738,64 грн, в тому числі: 14 400 грн - тіло кредиту, 53 338,64 грн - проценти за користування кредитом (а.с. 67-68).
У реєстрі прав вимоги №1 від 27 травня 2024 року до Договору факторингу № 27/0524-01 від 27 травня 2024 року зазначено боржника ОСОБА_1 та договір кредиту №529851398 від 31 січня 2023 року з загальною сумою заборгованості 67 738,64 грн (а.с. 43 зворот - 44).
Відповідно до платіжної інструкції від 30 травня 2024 року за № 6617 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» здійснило оплату за вказаним Реєстром в сумі 5 602 405,52 грн (а.с. 45).
08 липня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу № 08/07-25-Е, згідно з п.1.1. якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЕЙС» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «ЕЙС» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти у розпорядження ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за плату на умовах, зазначених вказаним договором (а.с. 45 зворот - 50).
Відповідно до акту прийому-передачі та витягу з реєстру боржників до договору факторингу №08/07-25-Е від 08 липня 2025 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило ТОВ «ФК «ЕЙС» право вимоги заборгованості, зокрема, до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №529851398 від 31 січня 2023 року на загальну суму 67 738,64 грн, з яких: прострочене тіло 14 400 грн, прострочені відсотки 53 338,64 грн (а.с. 50 зворот -51, 63 зворот).
Факт сплати ТОВ «ФК «ЕЙС» ціни відступлення права вимоги за договором факторингу № 08/07-25-Е у сумі 2 501 429,88 грн (п. 3.3 договору) підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними інструкціями № 297 від 17 липня 2025 року, № 316 від 12 серпня 2025 року та № 319 від 13 серпня 2025 року (а.с. 64-95).
Із виписки з особового рахунку за кредитним договором № 529851398 від 31 січня 2023 року, сформованої ТОВ «ФК «ЕЙС», вбачається, що станом на 31 липня 2025 року заборгованість ОСОБА_1 не погашена та становить 67 738,64 грн, у тому числі: 14 400 грн - тіло кредиту; 53 338,64 грн - проценти (а.с. 59).
Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч.1 ст.510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.
Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.
Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.
Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункти 37, 38)).
Згідно з ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України).
Відповідно до статті 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.
Необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання, за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі №761/33403/17).
Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача (п.132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20, п.90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 серпня 2023 року у справі № 910/19199/21).
З наведених норм вбачається, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор.
Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 Кодексу).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Верховний Суд у постанові від 07 січня 2026 року у справі № 727/2790/25 (подібні правовідносини щодо договору факторингу № 28/1118-01 та наступних відступлень) роз`яснив, що факторинг допускає відступлення як наявних, так і майбутніх вимог, при цьому для розмежування таких вимог застосовуються різні критерії (для наявної - строк платежу, для майбутньої - момент виникнення), а також наголосив на необхідності індивідуалізації права грошової вимоги та можливості його визначення не пізніше моменту виникнення відповідної майбутньої вимоги.
Звертаючись з позовом, ТОВ «ФК «ЕЙС» посилалося на те, що право грошової вимоги за кредитним договором № 529851398 від 31 січня 2023 року набуте ним унаслідок послідовного відступлення за договорами факторингу та відповідними реєстрами прав вимоги.
Суд першої інстанції, відмовляючи у позові, виходив із того, що договір факторингу № 28/1118-01 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладений 28 листопада 2018 року, тобто до виникнення зобов`язання за кредитним договором № 529851398 від 31 січня 2023 року, у зв`язку із чим, на переконання суду, ТОВ «Таліон Плюс» не набуло права вимоги до ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором, а таке право не могло бути надалі передане ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та, відповідно, ТОВ «ФК «ЕЙС», що стало підставою для висновку про недоведеність позивачем належного набуття права грошової вимоги до відповідача.
Такий висновок є помилковим, оскільки зведений до формального зіставлення дат укладених договорів і не враховує, що за договором факторингу допускається відступлення як наявних, так і майбутніх грошових вимог, а момент переходу права вимоги визначається умовами договору та настанням обставин, які забезпечують її визначеність (індивідуалізацію). 
Відтак відмова у позові лише з мотивів укладення договору факторингу до виникнення конкретного зобов`язання не узгоджується з нормами матеріального права.
Як убачається з матеріалів справи, кредитний договір № 529851398 укладено 31 січня 2023 року, а надалі право вимоги за ним було належним чином індивідуалізоване та відступлено у послідовності, підтвердженій письмовими доказами, зокрема витягом з реєстру прав вимоги № 223 від 04 квітня 2023 року, в якому зазначено боржника, номер і дату кредитного договору, суму та складові вимоги, витягом з реєстру прав вимоги № 1 від 27 травня 2024 року, що містить дані щодо тієї ж грошової вимоги, а також витягом з реєстру боржників до договору факторингу № 08/07-25-Е від 08 липня 2025 року, в якому визначено таку ж суму вимоги та її складові.
Отже, сам по собі факт укладення рамкового договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року до виникнення конкретного кредитного зобов`язання не свідчить про відсутність у сторін можливості відступлення права грошової вимоги, оскільки за договором факторингу допускається відступлення як наявних, так і майбутніх вимог. 
У цій справі право вимоги за кредитним договором № 529851398 від 31 січня 2023 року виникло після укладення кредитного договору та було належним чином індивідуалізоване у витягу з реєстру прав вимоги, підписаному сторонами після виникнення відповідного зобов`язання, що узгоджується зі статтями 1077-1078 ЦК України та підходом Верховного Суду, викладеним у постанові від 07 січня 2026 року у справі № 727/2790/25.
Крім того, висновок суду першої інстанції про те, що додатковими угодами до договору факторингу № 28/1118-01 лише продовжувався строк його дії без зміни змісту прав та обов`язків сторін, не відповідає матеріалам справи. Додатковою угодою № 26 від 31 грудня 2020 року договір викладено у новій редакції, якою прямо передбачено можливість відступлення вимог, що виникнуть у майбутньому, та врегульовано порядок переходу права такої вимоги (з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимог).
Оцінивши подані докази в їх сукупності, колегія суддів доходить висновку, що позивачем підтверджено набуття права грошової вимоги за кредитним договором № 529851398 від 31 січня 2023 року внаслідок послідовного відступлення за договорами факторингу та відповідними реєстрами (витяг з реєстру № 223 від 04 квітня 2023 року, витяг з реєстру № 1 від 27 травня 2024 року, витяг з реєстру боржників та акт приймання-передачі до договору № 08/07-25-Е від 08 липня 2025 року), а тому доводи апеляційної скарги є обґрунтованими. 
За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, оскільки висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи та ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. 
У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги та скасуванням рішення суду першої інстанції з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» підлягає стягненню 6 056 грн судового збору за розгляд справи судом першої та апеляційної інстанції.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції позивач надав: договір про надання правничої допомоги № 09/07/25-01 від 09 липня 2025 року з додатком № 1 до нього, додаткову угоду № 25770724304 від 09 липня 2025 року, акт прийому-передачі наданих послуг від 17 липня 2025 року, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 24 квітня 2012 року, довіреність від 04 грудня 2024 року (а.с. 69-72).
Колегія суддів за наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених ТОВ «ФК «ЕЙС» на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, через призму критеріїв, встановлених частиною четвертою статті 137 та частиною третьої статті 141 ЦПК України, та враховуючи обсяг виконаних адвокатом Тараненко А.І. робіт (складання позовної заяви, адвокатського запиту та клопотання про витребування інформації), задоволення позову, прийшла до висновку що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 7 000 грн є не співмірним зі складністю справи, обсягом наданої роботи та часом її виконання, у зв`язку з чим підлягає зменшенню до 5 000 грн. 
Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.1 п.3, 4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, - 
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» задовольнити.
Заочне рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29 грудня 2025 року - скасувати.
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (місце знаходження: 02094, м. Київ, вул. Алматинська 8, офіс 310 ЄДРПОУ 42986956) заборгованість за кредитним договором № 529851398 від 31 січня 2023 року у сумі 67 738,64 гривень. 
Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (місце знаходження: 02094, м. Київ, вул. Алматинська 8, офіс 310 ЄДРПОУ 42986956) 6 056 грн судового збору за розгляд справи судом першої та апеляційної інстанції та 5 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови. 

Головуючий: Судді: