ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
27 квітня 2026 року 	Справа № 280/251/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чернової Ж.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії
ВСТАНОВИВ:
До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі – відповідач), в якій позивач просить суд:
визнати протиправними дії відповідача щодо застосування при обчисленні пенсії за вислугу років позивача показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2014, 2015 та 2016 роки;
зобов`язати відповідача здійснити з 15.07.2025 перерахунок та виплату пенсії позивачу із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2022, 2023 та 2024 роки, відповідно до частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що йому з 21.08.2008 призначено пенсію по інвалідності (3 група, трудове каліцтво). Після призначення пенсії по інвалідності позивач продовжував офіційну трудову діяльність. 15.07.2025 досягнувши необхідного віку та стажу, позивач звернувся до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років. Листом від 02.12.2025 відповідач повідомив, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснено відповідно до ч.3 ст.45 Закону №1058. При цьому, відповідач протиправно застосував при розрахунку пенсії позивача за вислугу років показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2014, 2015 та 2016 роки, що становить 3764,40грн. Відповідач аргументував це тим, що при переведенні з одного виду пенсії на інший має застосовуватися показник, який враховувався під час попереднього перерахунку попереднього виду пенсії (пенсії по інвалідності), посилаючись на те, що раніше призначені пенсії були перераховані з 01.10.2017 із застосуванням саме цього показника. Позивач не погоджується з такими діями відповідача та вважає їх потиправними, у зв`язку з чим звернувся до суду. Просить задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою від 19 січня 2026 року позовну заяву залишено без руху. У встановлений строк позивачем усунуто недоліки позовної заяви.
Ухвалою суду від 06 лютого 2026 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення та виклику сторін.
Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначено, що за матеріалами електронної пенсійної справи позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області. З 2008 року отримував пенсію по інвалідності, обчислену згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058 від 09.07.2003 з урахуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2007 рік. З 1 жовтня 2017 року з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148 раніше призначені пенсії перераховані із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки – 3764,40 грн., та величини оцінки одного року страхового стажу – 1%. 15.07.2025 позивач звернувся до органу Пенсійного фонду України з заявою про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років. При переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років використано показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014-2015 та 2016 роки - 8913,83 грн. (3764,40 х 1,17 х 1,11 х 1,11 х 1,14 х 1,197 х 1,0796 х 1,115). Вказує, що оскільки у даному випадку проводиться переведення на інший вид пенсії, а не первинне призначення пенсії, тому при перерахунку пенсії застосовується показник середньої заробітної плати, який враховувався під час перерахунку попереднього виду пенсії. Згідно пункту 3 статті 45 Закону 1058 переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. З аналізу наведених норм можна зробити висновок, що переведенням з одного виду пенсії на інший є зміна виду пенсії, що визначені ст. 9 Закону 1058 або положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788 від 05.11.1991. Отже, в даному випадку має місце переведення з одного виду пенсії на інший, а не призначення нового виду пенсії. Враховуючи зазначене, підстави для обчислення розміру пенсії з урахуванням середньої заробітної плати за 2022-2024 роки відсутні, оскільки це суперечить вимогам чинного законодавства. Згідно з вимогами ст. 40 Закону 1058 заробітна плата (дохід) визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески роки (за 2022-2024) лише при первинному призначенні пенсії в 2025 році. Крім того зазначено, що заяву позивача та надані до неї документи відпрацьовано за принципом “єдиної” черги завдань та “єдиної” черги спеціалістів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
У відповіді на відзив позивач наголосив, що повноваження ПФУ щодо розрахунку пенсії не є дискреційними. Позивач вважає, що оскільки звернувся за пенсією за вислугу років у 2025 році, відповідно до ч.2 ст.40 Закону №1058 має застосовуватися середня заробітна плата в Україні за три календарні роки, що передують року звернення, а саме за 2022, 2023, та 2024 роки. 
Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для рішення у справі, з огляду на наступне.
З матеріалів адміністративної справи судом установлено, що позивач - ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та з 2008 року отримував пенсію по інвалідності, обчислену згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2007 рік.
15.07.2025 позивач звернувся до органу Пенсійного фонду України з заявою про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років. При переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років використано показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014-2015 та 2016 роки - 8913,83 грн. (3764,40 х 1,17 х 1,11 х 1,11 х 1,14 х 1,197 х 1,0796 х 1,115).
03.11.2025 позивачем подано заяву про перерахунок пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 3 календарних роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 02.12.2025 №24225-24048/Т-02/8-0800/25 позивача повідомлено, що підстав для проведення перерахунку пенсії із застосуванням іншого середнього показника заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2018-2024 роки, відсутні. 
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо застосування при обчисленні пенсії за вислугу років позивача показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2014, 2015 та 2016 роки, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою.
Стосовно залучення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області в якості другого відповідача, суд зазначає наступне.
Пунктом 4.2 Порядку № 22-1, у редакції на час подання заяви про призначення пенсії, визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Таким чином, з 01.04.2021 органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення та перерахунки пенсій, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», суть якого полягає в опрацюванні заяв про призначення пенсій територіальними органами Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає особа.
У зв`язку із чинністю вказаної норми Порядку № 22-1 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області розглянуто заяву позивача та відмовлено в перерахунку та виплаті пенсії ОСОБА_1 із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 3 календарних роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії.
Суд зазначає, що спірним у вказаній справі є відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області в перерахунку та виплаті пенсії ОСОБА_1 із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 3 календарних роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії (2022 - 2024 роки).
Враховуючи зміст позовних вимог, та положення норми статті 48 КАС України, суд не знаходить підстав для залучення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області в якості другого відповідача у справі, оскільки відповідачем у справі має бути особа, зобов`язана перед позивачем відповідними правовими підставами.
В даному випадку позивач не заявляє вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, а суд не встановив обставин, які б свідчили, що за позовом має відповідати інша особа, ніж Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, яким розглянуто заяву позивача та відмовлено в перерахунку та виплаті пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 3 календарних роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, особливості призначення, перерахунку і виплати пенсій врегульовано Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).
Статтею 1 Закону №1058-ІV визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.
За правилами частини першої статті 9 Закону №1058-ІV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно з приписами частини другої статті 40 Закону № 1058-IV, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою:
Зп = Зс х (Ск : К), де:
Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;
Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки;
Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn );
К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.
Отже, у випадку призначення пенсії на підставі Закону № 1058-IV, при обчисленні пенсії враховується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.
Частиною третьою статті 45 Закону № 1058-IV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону №1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом на інший. Показник середньої заробітної плати при переведення на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення вперше пенсії згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Відтак лише при переведенні з одного виду пенсії на інший можуть застосовуватись норми ч. 3 ст. 45 Закону №1058-ІV в частині застосування показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення попереднього виду пенсії.
Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 16 червня 2020 року у справі №127/7522/17 та від 18 серпня 2020 року у справі №263/6611/17, у випадку якщо особа, яка вже отримує пенсію за одним законом виявила бажання отримувати пенсію, право на яку визначене іншим законом, то має місце саме призначення пенсії, а не переведення з одного виду пенсії на інший згідно із частиною 3 статті 45 Закону №1058-IV, а тому має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії.
Отже, частина 3 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлюється порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Відтак, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Натомість, у випадку переведення на інший вид пенсії за іншим законом, має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії.
З матеріалів справи вбачається, та не заперечується сторонами по справі, що позивач з 2008 року отримував пенсію по інвалідності, обчислену згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2007 рік. 15.07.2025 позивач звернувся до органу Пенсійного фонду України з заявою про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років. При переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років використано показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014-2015 та 2016 роки - 8913,83 грн (3764,40 х 1,17 х 1,11 х 1,11 х 1,14 х 1,197 х 1,0796 х 1,115).
Суд зазначає, що норми статей 40 і 45 Закону №1058-IV регулюють різні правові ситуації, стаття 40 - порядок визначення заробітної плати для призначення пенсії, а частина третя статті 45 - порядок дій у разі переведення особи з одного виду пенсії на інший. Саме остання норма є спеціальною щодо спірних правовідносин, оскільки позивач на момент звернення 15.07.2025 вже був пенсіонером та отримував пенсію по інвалідності, призначену відповідно до Закону №1058-IV. 
Суд бере до уваги, що право на пенсію за вислугу років для окремих категорій працівників урегульоване статтею 114 Закону №1058-IV, а пункт 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» цього Закону передбачає, що особам, які на день набрання чинності Законом №2148-VIII мали вислугу років та стаж, необхідні для призначення пенсії за вислугу років, така пенсія призначається за їх зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення», а її розмір визначається відповідно до статей 27 та 28 Закону №1058-IV.
Отже, сама по собі наявність у позивача права на пенсію за вислугу років не означає, що в спірному випадку відбулося первинне призначення пенсії особі, яка раніше пенсію не отримувала, навпаки, позивач реалізував право на зміну виду пенсійної виплати, будучи одержувачем пенсії по інвалідності. 
Позивач вважає, що оскільки після призначення пенсії по інвалідності продовжував працювати і сплачувати страхові внески, а заяву про призначення пенсії за вислугу років подав у 2025 році, то відповідно до ч.2 ст.40 Закону №1058, при обчисленні його пенсії має застосовуватися показник середньої заробітної плати в Україні за 2022, 2023, 2024 роки
Суд зауважує, що в цій справі спір виник щодо особи, яка вже отримувала пенсію по інвалідності за Законом №1058-IV, а тому наведені доводи не змінюють висновку суду про застосування саме спеціального механізму, передбаченого частиною третьою статті 45 цього Закону. 
Як було зазначено вище, позивач з 2008 року отримував пенсію по інвалідності, обчислену за Законом №1058-IV. З 01.10.2017 раніше призначені пенсії були перераховані із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2014, 2015 та 2016 роки. Надалі саме цей показник, з урахуванням установлених законодавством коефіцієнтів збільшення, був покладений в основу визначення розміру пенсії позивача при переведенні його з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років. 
Доводи позивача про необхідність застосування показника середньої заробітної плати за 2022, 2023 та 2024 роки ґрунтуються на ототожненні переведення з одного виду пенсії на інший із первинним призначенням пенсії. Проте таке тлумачення не відповідає наведеним вище положенням Закону №1058-IV та правовим висновкам Верховного Суду. 
Сам факт того, що у 2025 році позивач звернувся із заявою про перехід на інший вид пенсії, не змінює природи спірних правовідносин та не створює підстав для повторного визначення показника середньої заробітної плати за правилами частини другої статті 40 Закону №1058-IV, які застосовуються саме для призначення пенсії. 
З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що позивач, як особа, якій у 2008 році вже було призначено пенсію по інвалідності в рамках Закону №1058-IV, не має права на повторне призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону №1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують зверненню за призначенням пенсії.
Таким чином, оскільки відповідач застосував показник середньої заробітної плати, який відповідно до закону мав братися до уваги при переведенні з одного виду пенсії на інший, підстав для визнання протиправними дій відповідача щодо застосування при обчисленні пенсії за вислугу років позивача показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2014, 2015 та 2016 роки, суд не вбачає. 
Щодо інших посилань учасників справи, суд зазначає, що вони не впливають на правильність вирішення спору по суті.
У рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно із пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Приписами частини першої статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).
На підставі системного аналізу положень законодавства України та доказів наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
З огляду на те, що позивачу відмовлено в задоволенні позову, підстави для вирішення питання розподілу судових витрат згідно із статтею 139 КАС України відсутні.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-б, код ЄДРПОУ 20490012) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ж.М. Чернова