Єдиний унікальний номер: 379/637/26 
Провадження № 2/379/604/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(ЗАОЧНЕ) 
23 червня 2026 року	м.Тараща	

Таращанський районний суд Київської області в складі
головуючого судді -     Невгада О.В.,
за участю секретаря судового засідання -  Бакал О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін справу за позовною заявою Приватного сільськогосподарського підприємства «Ківшовата» до ОСОБА_1 , про стягнення грошових коштів сплачених згідно договору про наміри щодо співпраці,
УСТАНОВИВ:
Представник позивача звернувся до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ПСП «Ківшовата» 33 597,93 гривень проіндексованої одноразової грошової допомоги, сплаченої відповідно до п.2.1.2. договору про наміри №205 від 10.11.2023 року, 22023,89 гривень - проіндексованої виплаченої компенсація за 2023-2024 роки за недоотриману орендну плату від ТОВ «Ківшовата Агро», 43 610,56 гривень - штрафна санкція відповідно до п.4.2.2 договору про наміри та понесені судові витрати.
В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 10 листопада 2023 року, між позивачем та відповідачем, був укладений договір про наміри щодо співпраці № 205 від 10.11.2023 року та додаткова угода до договору про наміри щодо співпраці №205 від 10.11.2023 року. Строк дії договору, з 10.11.2023 і до реєстрації права оренди між позивачем та відповідачем, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. 
Предметом даного договору є земельна ділянка кадастровий номер 3224481900:04:005:0015, площею 2,7577 га., цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, розташована на території Таращанської міської ради Білоцерківського району Київської області (колишня територія Ківшоватської сільської ради Таращанського району Київської області). На момент укладення договору, щодо земельної ділянки, діяв договір оренди земельної ділянки № б/н від 17.08.2015 року, кадастровий номер 3224481900:04:005:0015, площею 2,7577 га., укладений між відповідачем та ТОВ «Ківшовата Агро». Зареєстровано право оренди приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Скоробагатько В.Д. 19.09.2015 року, номер запису: 11244851. Строк дії даного договору (до моменту укладення додаткової угоди б/н від 18.08.2025) - 19.09.2025 року. Позивач згідно договору, виплатив відповідачу, до моменту закінчення діючого договору оренди між відповідачем та ТОВ «Ківшовата Агро», а саме 13.11.2023 року, одноразову грошову допомогу, у розмірі 27 000 гривень. Крім того, позивач згідно договору, виплатив відповідачу, до моменту закінчення діючого договору оренди між відповідачем та ТОВ «Ківшовата Агро», а саме: 29.12.2023 року та 29.11.2024 року, компенсацію за недоотриману орендну плату від орендаря - ТОВ «Ківшовата Агро» за 2023-2024 роки, як різницю між орендною платою, яку отримували за аналогічну земельну ділянку протягом 2023-2024 років інші орендодавці, що переуклали договір із позивачем та сумою фактично отриманих коштів відповідачем за оренду земельних ділянок від ТОВ «Ківшовата Агро». Загальна сума отриманих таким чином відповідачем коштів за 2023 та 2024 рік становить - 18 800 грн. В свою чергу, відповідач зобов`язувалася: не продовжувати дію договору оренди із ТОВ «Ківшовата Агро». Під час підготовки до укладення договорів оренди земельних ділянок між позивачем та відповідачем (після 19.09.2025 року), позивачу стало відомо про продовження відповідачем договору оренди землі з ТОВ «Ківшовата Агро», чим було порушено взяті на себе зобов`язання перед позивачем.
В зв`язку з вищевикладеним, беручи до уваги порушення прав позивача, останній звернувся до суду з даним позовом.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.04.2026 справу передано для розгляду судді Невгаду О.В.
13.04.2026 судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_1 в судові засідання  не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи в силу ч. 1 ст. 128 ЦПК України повідомлена належним чином, про причини неявки до суду не повідомила. Відповідачем у встановлений законом строк до суду не подано заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та не подано відзиву на позовну заяву.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Враховуючи позицію позивача, прийнявши всі заходи по виклику відповідача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 223, 280 ЦПК України.
Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи положення ч.4 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи, ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (AlimentariaSandersS.A.v.Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору.
Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.
Судом встановлено, що 10.11.2023 між приватним сільськогосподарським підприємством «Ківшовата» та ОСОБА_1 було укладено договір про наміри щодо співпраці за № 205, строк дії якого з 10.11.2023 і до реєстрації права оренди між позивачем та ОСОБА_1 , але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, згідно якого ПСП «Ківшовата» зобов`язалося виплатити ОСОБА_1 , одноразову грошову виплату в розмірі 10000,00 грн. та надати договір оренди землі для підписання в строк не пізніше 10 днів, після закінчення договору оренди/користування, який діє на момент підписання договору про наміри та зареєструвати право оренди за цим договором, а ОСОБА_1 зобов`язалася підписати запропонований договір, зареєструвати його, відповідно до вимог чинного законодавства України та передати ПСП «Ківшовата» в оренду земельну ділянку: кадастровий номер 3224481900:04:005:0015, площею 2,7577 га. (а.с.6 та на зв.).
Також, 10.11.2023між ПСП «Ківшовата» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угода до договору про наміри щодо співпраці №205 від 10.11.2023 року відповідно до якої, пп.2.1.1 пункту 2 договору про наміри щодо співпраці викладено у новій редакції згідно якої позивач повинен виплатити ОСОБА_2 , протягом дії даного договору, компенсацію за недоотриману орендну плату від теперішнього орендаря до моменту закінчення діючого договору оренди з ним по даній земельній ділянці.
Крім того, пп.2.12 пункту 2 договору про наміри щодо співпраці викладено у новій редакції, а саме: «Виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі не менше 27 000,00 грн., що є еквівалентно 731 доларів США згідно Міжбанківського курсу долара США до гривні у комерційних банках, станом на момент підписання даного договору…» (а.с.7).
Власником земельної ділянки, розташованої за адресою: Київська обл., Білоцерківський /Таращанський/ район, с/рада Ківшоватська, земельна ділянка з кадастровим №3224481900:04:005:0015, запис про право власності: 28810759 внесено 08.11.2018 та приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Федкевич Н.М є ОСОБА_2 (а.с.8 та на зв.,10).
Право власності ОСОБА_2 виникло на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого 08.11.2018 приватним нотаріусом Таращанського районного нотаріального округу Київської області Федкевич Н.М. та зареєстровано в реєстрі за № 1224 (а.с.9).
На момент укладення даного договору про наміри щодо співпраці діяв договір оренди земельної ділянки № б/н від 17.08.2015, укладений між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ківшовата Агро», право оренди якого зареєстровано державним реєстратором приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Скоробагатько В.Д. 19.09.2015 року, номер запису: 11244851. Строк дії даного договору закінчувався 19.09.2025 року (а.с.8 та на зв.).
Відповідно до видаткового касового ордеру від 13.11.2023, в силу договору про наміри щодо співпраці за № 205, укладеного 10.11.2023 між ПСП «Ківшовата» та ОСОБА_1 , ПСП «Ківшовата» виплатило відповідачу одноразову грошову допомогу в розмірі 10000,00 грн. та доплату до одноразової грошової виплати в розмірі 17000,00 грн. (а.с.11,12).
29.12.2023 ОСОБА_1 звернулася із заявою до ПСП «Ківшовата» про виплату їй компенсації за недоотриману орендну плату за 2023 рік в сумі 9400,00 грн.,як різницю між орендною платою, яку отримували за аналогічну земельну ділянку інші орендодавці, що переуклали договір із позивачем та сумою фактично отриманих коштів за оренду земельних ділянок ТОВ «Ківшовата Агро» (а.с.13).
Відповідно до видаткового касового ордеру від 29.12.2023 ПСП «Ківшовата» виплатило ОСОБА_1 компенсацію недоотриманої орендної плати від ТОВ «Ківшовата Агро» за 2023 рік в розмірі 9400,00 (а.с.14).
28.11.2024 ОСОБА_1 звернулася із заявою до ПСП «Ківшовата» про виплату їй компенсації за недоотриману орендну плату за 2024 рік в сумі 9400,00 грн., як різницю між орендною платою, яку отримували за аналогічну земельну ділянку інші орендодавці, що переуклали договір із позивачем та сумою фактично отриманих коштів за оренду земельних ділянок ТОВ «Ківшовата Агро» (а.с. 15).
Відповідно до видаткового касового ордеру від 28.11.2024 ПСП «Ківшовата» виплатило ОСОБА_1 компенсацію недоотриманої орендної плати від ТОВ «Ківшовата Агро» за 2024 рік в розмірі 9400,00 (а.с.16).
Проте, згідно, інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.03.2026 №469730677, ОСОБА_2 уклала з ТОВ «Ківшовата Агро» додаткову угоду б/н від 18.08.2025 року про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 17.08.2015 року, якою продовжила строк дії вказаного договору між ними по земельній ділянці з кадастровим номером: 3224481900:04:005:0015, до 17.08.2032 року, з автоматичним продовженням дії договору. Відомості внесено до Реєстру приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Скоробагатько В.Л., чим порушила п. 2.2.1, п.2.2.2 та п.2.2.3 договору та унеможливила передачу даної земельної ділянки ПСП «Ківшовата».
В зв`язку з тим, що станом на дату подання позовної заяви відповідачем в добровільному порядку не було сплачено грошові кошти перед позивачем, з метою захисту свого порушеного права, позивач через свого представника звернувся до суду з даним позовом.
Вказані обставини встановлено з матеріалів справи, вивчених в судовому засіданні.
Норми права застосовані судом
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1ст. 16 ЦК України).
У відповідності з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Частиною 1статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно ст. 1 ЗУ «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької діяльності та інших видів діяльності.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.
Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.
Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.
Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.
Частиною 2 ст. 635 ЦК України сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
За змістом статті 1212 ЦК України передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (Такі правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №320/5877/17, від 14 грудня 2021 року у справі №643/21744/19).
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).
Статтею 1212 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
За змістом частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України, безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
В даному випадку майном є грошові кошти в сумі 45800 грн. які були отримані відповідачем ОСОБА_1 .
Внаслідок ситуації, яка склалася між сторонами (укладення договору оренди з ТОВ "Ківшовата Агро"), виконання договору про наміри щодо співпраці позивач вважає неможливим.
Згідно статті 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.
За таких обставин, сплачена позивачем за договору про наміри щодо співпраці грошових коштів сума у розмірі 45800 грн. підлягає стягненню на його користь, а тому позов підлягає до задоволення в цій частині.

Щодо вимог про стягнення проіндексованої суми боргу.
Як було зазначено вище, відповідач порушила п. 2.2.1, п.2.2.2 та п.2.2.3 договору про наміри щодо співпраці, а тому зобов`язані повернути кошти, отримані за цим договором.
Умовами договору про наміри щодо співпраці № 205 від 10.11.2023, а саме: п. 4.2.1 передбачає, що ОСОБА_2 повертає ПСП «Ківшовата» проіндексовані відповідно до законодавства грошові кошти, отримані за цим договором. Такі умови договору не суперечать нормам чинного законодавства та в установленому законом порядку судом недійсними не визнавалися, а отже, виходячи із презумпції правомірності правочину, є правомірними, тобто такими, що породжують певні цивільні права та обов`язки.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.
Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд України у постанові від 22 березня 2017 року у справі № 6-2311цс16 висловив правову позицію та зазначив, що за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Наявність судового рішення про стягнення боргу не позбавляє позивача права на стягнення з відповідача інфляційних втрат за користування грошовими коштами на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.
Крім того, сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (постанова Вищого господарського суду України від 05.04.2011 № 23/466 та лист Верховного Суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03.04.1997 № 62-97р).
Враховуючи те, що правовідносини, які склалися між сторонами є грошовими та містять зобов`язальний характер, суд приходить до висновку про стягнення на користь позивача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час користування коштами позивача.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку (а.с. 18-19) він просив стягнути на його користь: одноразову грошову допомогу, сплачену позивачем на умовах договору про наміри щодо співпраці в розмірі 27000,00 грн., яка з врахуванням індексу інфляції складає 33597,93 грн.; виплачену компенсацію за 2023-2024 роки за недоотриману орендну плату від ТОВ «Ківшовата Агро» в розмірі 18800,00 грн., яка з врахуванням індексу інфляції складає 22023,89 гривень.
При цьому відповідач не скористалась правом подати відзив на позовну заяву та брати участь в розгляді справи, отже на неправильність проведеного позивачем розрахунку суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції не вказувала, власного розрахунку суду не надала.
За таких обставин, суд погоджується з проведеним позивачем та наданим до суду розрахунком суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а тому вважає, що підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення на користь позивача одноразової грошової допомоги, сплаченої позивачем на умовах договору про наміри щодо співпраці в розмірі 27000,00 грн., яка з врахуванням індексу інфляції складає 33597,93 грн.; а також виплаченої компенсації за 2023-2024 роки за недоотриману орендну плату від ТОВ «Ківшовата Агро» в розмірі 18800,00 грн., яка з врахуванням індексу інфляції складає 22023,89 гривень.

Щодо стягнення штрафу за порушення відповідачами умов договору про наміри щодо співпраці № 205 від 10.11.2023.
Пунктом 4.2.2 договору про наміри щодо співпраці передбачено, що ОСОБА_2 сплачує ПСП «Ківшовата» штраф у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у березні 2019 року від нормативно грошової оцінки земельної ділянки.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України).
Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (абзац перший частини другої статті 551 ЦК України).
Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
При застосуванні частини третьої статті 551 ЦК України приймається до уваги, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними конкретизуються судом у кожному конкретному випадку.
Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення (Рішення Конституційного суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013).
При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення штрафних санкцій є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.
Вирішуючи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.
За своєю правовою природою штрафні санкції виконують стимулюючу функцію, спонукуючи боржника до належного виконання своїх зобов`язань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності, та стягуються в разі порушення такого зобов`язання.
Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру штрафу, який підлягає стягненню з відповідачки, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (частина шоста статті 3 Цивільного кодексу України).
З урахуванням встановлених судом обставин, порушення відповідачем умов договору про наміри щодо співпраці від 10.11.2023 року, позивач має право на стягнення штрафу на підставі пункту 4.2.2. договору в розмірі 43610,56 грн., відповідно до розрахунку, наданого позивачем до суду (а.с. 19).
При цьому відповідачка на неправильність проведеного позивачем розрахунку суми штрафу не вказала, власного розрахунку суду не надала.
Суд бере до уваги, що розмір неустойки (штрафу) не перевищує загальну суму заборгованості за договором про наміри, яка була виплачена позивачем відповідачці ОСОБА_1 , а саме 45800 грн.
За таких обставин, суд погоджується з виконаним позивачем та наданим до суду розрахунком штрафу в розмірі 43610,56 грн., а тому вважає, що позовні вимоги в частині стягнення на користь позивача штрафу у вказаному розмірі підлягають задоволенню.
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову.
Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Понесені позивачем витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідачки на його користь.
Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 19, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 280-284, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 525-527, 610, 611, 615, 625, 635 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:
Позов Приватного сільськогосподарського підприємства «Ківшовата» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, сплачених згідно договору про наміри щодо співпраці – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного сільськогосподарського підприємства «Ківшовата» суму боргу згідно договору про наміри щодо співпраці № 205 від 10.11.2023 року в розмірі 99232 (дев`яносто дев`ять тисяч двісті тридцять дві) гривні 38 копійок, що складається з: 33597,93 гривень одноразової грошової допомоги з урахуванням встановленого індексу інфляції, 22023,89 гривень виплаченої компенсації за 2023-2024 роки з урахуванням встановленого індексу інфляції, та 43610,56 гривень штрафу.
Стягнути з ОСОБА_1 солідарно на користь приватного сільськогосподарського підприємства «Ківшовата» судовий збір в розмірі 3328,00 (три тисячі триста двадцять вісім) гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, що може бути подана ним протягом тридцяти днів з дня проголошення заочного рішення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.
У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складання у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне найменування сторін:
Позивач: Приватне сільськогосподарського підприємства «Ківшовата», код ЄДРПОУ 38230365, місцезнаходження: вул. Свободи, буд. 1А, с. Ківшовата Білоцерківського району Київської області, 09543.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Повний текст судового рішення складено та підписано 23 червня 2026 року.

Суддя      О.В. Невгад