ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

30 червня 2026 року	Справа №160/6926/26 	
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Кучми К.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
- скасувати наказ командира ВЧ НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 10.12.2025 року № 608 "Про припинення виплати грошової компенсації за піднайом (найом) жилого приміщення" в частині припинення йому виплати грошової компенсації за піднайом житлового приміщення та відшкодування виплачених сум;
- зобов`язати відповідача поновити йому виплату грошової компенсації за піднайом житлового приміщення та здійснювати її нарахування та виплату, із урахуванням невиплачених сум з розрахунку на 3 (трьох) членів сім`ї.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що він проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_1 . З 2020 року він отримував грошову компенсацію за піднайом житла відповідно до постанови КМУ від 26.06.2013 року № 450. Відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 10.12.2025 року № 608 виплата грошової компенсації за піднайом житла йому була припинена на підставі пунктів 6, 7 Порядку № 450. Оскільки його сім`я не має у власності житлового приміщення, площа якого відповідає мінімальним нормам, визначеним житловим законодавством, з огляду на, що підстава п.6 постанови № 450 не може бути підставою для відмови йому у виплаті грошової компенсації за піднайом житла. Зазначені обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом за захистом своїх прав та майнових інтересів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.03.2026 року залишено без руху позовну заяву та запропоновано позивачу у десятиденний строк з дня отримання цієї ухвали усунути недоліки позовної заяви а саме надати: копію наказу від 10.12.2025 року № 608 "Про припинення виплати грошової компенсації за піднайом (найом) жилого приміщення" або доказів на підтвердження того, що він не зміг самостійно отримати такі докази; належним чином завірених додатків до позовної заяви для суду та відповідача.
На виконання ухвали суду позивачем були усунуті недоліки позовної заяви, а саме: надано копію наказу від 10.12.2025 року № 608 "Про припинення виплати грошової компенсації за піднайом (найом) жилого приміщення" та надано належним чином завірені додатки до позовної заяви для суду та відповідача.
Ухвалою суду від 16.04.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
До суду від відповідача разом із витребуваними документами надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено, що з 15.05.2021 року по теперішній час від позивача не надходило повідомлень про обставини, що мають значення або впливають на розмір грошової компенсації за піднайом житла, що суперечить п.13 розділу V Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої МОУ від 31 липня 2018 року №380 у редакції від 24.07.2024 року. З відомостей ДРРП на нерухоме майно було встановлено, що у позивача та членів його сім`ї на праві власності наявний об`єкт житлової нерухомості, за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на яке зареєстровано 15.05.2021 року. З урахуванням положень Інструкції № 380 від 31.07.2018 року позивачу було припинено виплату грошової компенсації за піднайом жилого приміщення на підставі наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 10.12.2025 № 608. 
Так, посилання позивача про невідповідність розміру площі житла, що перебуває у власності його сім`ї не створює юридичних підстав для задоволення позову, оскільки грошова компенсація за піднайом житла є цільовою виплатою та виплачується лише за умови відсутності у військовослужбовця та членів його сім`ї житла за місцем проходження служби (п.6 постанови №450). Щодо посилання позивача на те, що він не проживає у квартирі, слід зазначити наступне. Відповідно до ст.748 ЦК України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу. Частиною 3 ст.334 ЦК України визначено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. З огляду на зазначене та те, що відповідні відомості внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивач є власником згаданого вище майна, що є підставою для відмови у задоволені позову повністю.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві, враховуючи позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд встановив наступні обставини справи. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України та проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 .
В 2020 році позивач отримував грошову компенсацію за піднайом (найм) житлового приміщення, що сторонами не заперечується, а, отже, є встановленим.
З матеріалів справи вбачається, що позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , відповідно до якого шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровано 01 серпня 2020 року, після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на “ ОСОБА_4 ”.
Також матеріалами справи підтверджується, що у позивача та ОСОБА_2 є дитина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 .
Отже, склад сім`ї становить три особи: позивач, його дружина та малолітня дитина.
15.05.2021 року між ОСОБА_6 та позивачем було укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шатковською І.Ю. та зареєстрований у реєстрі за № 527.
Відповідно до пункту 1.1 зазначеного договору відчужувач передав, а набувач отримав у власність квартиру на умовах договору довічного утримання. Згідно із пунктом 1.2 договору предметом договору є квартира АДРЕСА_2 .
Згідно із описом об`єкта нерухомого майна, зазначена квартира складається з однієї кімнати житловою площею 16,5 кв.м, кухні площею 6,0 кв.м, вбиральні площею 2,5 кв.м, коридору площею 6,8 кв.м, балкона площею 0,6 кв.м. Загальна площа квартири становить 32,4 кв.м.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на зазначену квартиру зареєстровано за ОСОБА_1 15.05.2021 на підставі договору довічного утримання, серія та номер 527, розмір частки - 1/1.
Згідно із Витягом із наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 10.12.2025 № 608 «Про припинення виплат грошової компенсації за підйом (найом) жилого приміщення», відповідно до вимог пунктів 6, 7 Порядку виплати грошової компенсації військовослужбовцям ЗСУ за піднайом ними житлових приміщень, затвердженого постановою КМУ від 26.06.2013 №450, наказано припинити виплату грошової компенсації за піднайом (найом) ОСОБА_1 жилого приміщення.
Аналізуючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці забезпечуються жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, установлених Житловим кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.
Постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.2013 № 450 затверджено Порядок виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, СЗРУ, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і ДПСУ за піднайом (найом) ними житлових приміщень (далі Порядок №450).
Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІІ (далі - Закон №2011-ХІІІ) та постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.2013 №450 «Про розмір і порядок виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, розвідувальних органів, Державної прикордонної служби, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони та військовослужбовцям, відрядженим до Міністерства освіти і науки, Державного космічного агентства, за піднайом (найом) ними житлових приміщень».
За приписами ст.1 Закону № 2011-ХІІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно із частиною 1 ст.1-1 Закону №2011-ХІІІ законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів.
Статтею 1-2 Закону №2011-ХІІІ передбачено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до ст.2 Закону №2011-ХІІІ, ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Згідно із частиною 1 ст.12 Закону №2011-ХІІІ, держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.
Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.
Постановою КМУ від 26.06.2013 № 450, затверджено Порядок виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, розвідувальних органів, Державної прикордонної служби, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони та військовослужбовцям, відрядженим до Міністерства освіти і науки, Державного космічного агентства, за піднайом (найом) ними житлових приміщень
Відповідно до п.3 Порядку № 450 виплата грошової компенсації військовослужбовцям здійснюється у межах відповідних бюджетних призначень, передбачених Міноборони, МВС, Службі безпеки, розвідувальним органам, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецзв`язку та Держспецтрансслужбі, Управлінню державної охорони, а також МОН, ДКА на відповідний рік.
Пунктом 4 Порядку № 450 визначено, що грошова компенсація виплачується починаючи з дня реєстрації поданого в установленому порядку рапорту військовослужбовця, зокрема, особам офіцерського (у тому числі особам, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, - за місцем проходження військової служби згідно з наказом командира (начальника) військової частини.
Відповідно до п.5 Порядку № 450 для отримання грошової компенсації військовослужбовці разом з рапортом подають такі документи:
копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України військовослужбовця та членів його сім`ї;
копії документів, що засвідчують реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті) військовослужбовця та членів його сім`ї;
інформацію (витяг, інформаційну довідку) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та бюро технічної інвентаризації про нерухоме майно, яке належить військовослужбовцю та членам його сім`ї;
копії довідок про реєстрацію місця проживання (перебування), видані органом реєстрації, на військовослужбовця та кожного члена його сім`ї, який проживає разом з ним (військовослужбовці військових частин, які дислокувалися в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, і які переміщені з місць попередньої дислокації, подають довідку про склад сім`ї, видану командиром (начальником) цієї військової частини (підрозділу);
копії свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану (про шлюб, розірвання шлюбу, про народження тощо), інших документів, що підтверджують родинні стосунки;
належним чином завірену копію довідки про забезпечення житлом з попереднього місця проходження військової служби, видану квартирно-експлуатаційним органом (службою) Міноборони, Національної гвардії, відповідним підрозділом СБУ, розвідувальними органами, Держприкордонслужби, Держспецзв`язку, Держспецтрансслужби, МОН, ДКА, Управління державної охорони (крім осіб, які прибули з тимчасово окупованої території України та населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження).
Пунктом 6 Порядку № 450 визначено, що грошова компенсація не виплачується, зокрема у разі проживання військовослужбовця у спеціально пристосованій казармі чи гуртожитку, в населених пунктах за місцем проходження військової служби та/або в безпосередній близькості від місця проходження військової служби, що дає змогу щодня своєчасно прибувати до місця її проходження. Перелік таких населених пунктів визначається Міноборони, МВС, МОН, СБУ, розвідувальними органами, Адміністрацією Держспецзв`язку, ДКА та Управлінням державної охорони
Згідно із п.7 Порядку №450 виплата грошової компенсації припиняється з дня, наступного за днем: отримання (придбання) військовослужбовцем жилого приміщення; виключення із списків особового складу військової частини, Держспецзв`язку (за винятком військовослужбовців, направлених у складі підрозділів для участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки); вибуття військовослужбовця в закордонне відрядження разом із сім`єю; встановлення факту подання військовослужбовцем недостовірної інформації, яка стала підставою для виплати грошової компенсації.
Наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 №380 затверджено Інструкцію з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями.
Пунктом 5 розділу V Інструкції визначено, що військовослужбовцям відповідних категорій та курсантам вищих військових закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які не забезпечені жилими приміщеннями за місцем проходження військової служби за їх бажанням виплачується грошова компенсація за піднайом (найом) житлового приміщення (далі - компенсація за піднайом).
Компенсація за піднайом виплачується за місцем проходження військової служби (навчання) відповідно до Порядку виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації та Державної спеціальної служби транспорту за піднайом (найом) ними жилих приміщень, затвердженого постановою КМУ від 26.06.2013 року № 450 (далі - Порядок виплати грошової компенсації).
Таким чином, відповідно до пункту 2 Порядку №450 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям, які не забезпечені жилими приміщеннями за місцем проходження військової служби та не мають у власності житла за місцем проходження військової служби.
Згідно із пунктом 6 Порядку №450 виплата грошової компенсації припиняється, зокрема, у разі набуття військовослужбовцем або членами його сім`ї права власності на житлове приміщення за місцем проходження військової служби.
Так, відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.05.2021 за позивачем зареєстровано право приватної власності на квартиру, загальною площею 32,4 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
Факт набуття права власності підтверджується договором довічного утримання, посвідченим 15.05.2021 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шатковською І.Ю. та зареєстрованим у реєстрі за № 527, на підставі якого за позивачем у встановленому законом порядку зареєстровано право власності на зазначене нерухоме майно.
Суд також враховує, що зазначене житло знаходиться у місті Дніпро, тобто за місцем проходження військової служби позивача, а відтак відповідає критерію «житло за місцем проходження служби» у розумінні Порядку №450.
Оцінюючи доводи позивача щодо недостатності площі належного його сім`ї житла, суд зазначає, що положення Порядку № 450 не ставлять право на отримання грошової компенсації за піднайом житла у залежність від відповідності житлової площі мінімальним житловим нормам.
Визначальним юридичним фактом для вирішення питання про наявність чи відсутність права на отримання відповідної компенсації є саме факт наявності у військовослужбовця або членів його сім`ї житлового приміщення у власності за місцем проходження військової служби.
Посилання позивача на недостатність житлової площі квартири не спростовують факту наявності у нього та членів його сім`ї житла у власності та не можуть бути самостійною підставою для продовження виплати компенсації за піднайом житла.
Крім того, суд бере до уваги доводи відповідача про те, що позивач після набуття права власності на житло 01.05.2021 року не повідомив командування про обставини, які впливають на право отримання відповідної компенсації, хоча такий обов`язок передбачений пунктом 13 розділу V Інструкції, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 №380.
За наведених обставин, суд вважає, що наказ командира ВЧ НОМЕР_1 від 10.12.2025 №608 в оскаржуваній частині прийнятий на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені законодавством України, а тому підстави для його скасування відсутні.
Враховуючи відсутність підстав для визнання протиправним та скасування спірного наказу, похідна вимога про зобов`язання відповідача поновити позивачу виплату грошової компенсації за піднайом житлового приміщення та здійснити її нарахування і виплату задоволенню також не підлягає.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За таких обставин, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України, суд зробив висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовної заяви повністю.
Підстави для вирішення питання розподілу судових витрат згідно із ст.139 КАС України відсутні, з огляду на те, що позивача звільнено від сплати судового збору та останньому відмовлено в задоволенні позову.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262 КАС України, суд,
УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295, 297 КАС України.

Суддя К.С. Кучма