ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/113/26 Справа № 243/5828/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Воронков Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Гришин Г. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

11 червня 2026 року м. Кривий Ріг 

Суддя Дніпровського апеляційного суду Гришин Г.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за участю:
секретаря судового засідання   Черняєвої С.П.,
захисника особи, яку притягнуто до 
адміністративної відповідальності   адвоката Ігнатова Є.Є.,
апеляційну скаргу адвоката Хомича А.М., подану в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 25 серпня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, військовослужбовця, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік,

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Постановою судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 25 серпня 2025 року встановлено, що 27.06.2025 року о 06 год. 30 хв. за адресою: Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Тиха, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mitsubishi L200, н/з НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Alcotest Drager», а також від проходження такого огляду у медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП. Від керування водій відсторонений.

Доводи апеляційної скарги:

В апеляційній скарзі адвокат Хомич А.М. просить постанову судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 25 серпня 2025 року відносно ОСОБА_1 скасувати, провадження в праві закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП в його діях. 
В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що суддею 1-ї інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини справи, допущено невідповідність висновків обставинам справи, а також недоведеність встановлених обставин.
Звертає увагу, якщо зупинка вважається незаконною, водій не зобов`язаний виконувати подальші вимоги поліції, такі як проходження огляду на стан сп`яніння, як зазначено в постанові Верховного Суду від 15.03.2019 № 686/11314/17. Зазначає, що відносно ОСОБА_1 не виносилась постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху перед складанням протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Наголошує, що поліцейський, встановивши, що ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем в силу норм законодавства України зобов?язаний був залучити до огляду ОСОБА_1 уповноважену особу Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, яка б і провела огляд на стан сп`яніння. Вважає, що було порушено процедуру огляду, оскільки старший сержант УПП Краматорського РУП Донецької області ОСОБА_2 не є особою, уповноваженою на проведення огляду військовослужбовця на стан сп`яніння та складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення.
Вважає, що суддя 1-ї інстанції безпідставно не взяв до уваги доводи захисту, що на відео чітко зафіксовано, що ОСОБА_1 направляється для виконання військового обв`язку. 
Окремо звертає увагу, що докази, які містяться в матеріалах справи в своїй сукупності не дають підстав вважати, що вина ОСОБА_1 доведена.
Зазначає, що до протоколу та матеріалів справи долучено носій з відеозаписами в кількості 2-х файлів, які містять триваючу перерву між собою, що є порушенням вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, що затверджена Наказом МВС України від 18.12.2018 р. № 1026.
Зауважує, що нормами КУпАП не врегульовано порядок зупинення провадження у справах про адміністративні правопорушення. У разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Оскільки інші кодекси України, зокрема, Кримінальний процесуальний кодекс України, містить відповідні правові норми, тому при розгляді даного питання підлягає застосуванню аналогія закону.
Окремо звертає увагу, що в матеріалах справи міститься поштове повідомлення, яке повернуто суду 1-ї інстанції у зв`язку з його неврученням. Таким чином, станом на день розгляду справи в суді, не було підтвердження про належне повідомлення ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи.
В доповненні до апеляційної скарги адвокат Ігнатов Є.Є. просить в разі визнання ОСОБА_1 винним в інкримінованому йому діянні, застосувати за аналогією закону ст. 69 КК України і не призначати йому покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на один рік.

Позиції сторін в суді :

В судовому засіданні захисник Ігнатов Є.Є., який діє в інтересах ОСОБА_1 , підтримав апеляційну скаргу захисника з доповненнями до неї в повному обсязі, просив її задовольнити з підстав наведених в ній. Не заперечував проти розгляду апеляційної скарги за відсутності належним чином повідомленого ОСОБА_1 .

Висновки суду:

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги захисника з доповненнями, вислухавши пояснення захисника, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
На підставі ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
ОСОБА_1 визнано винним в тому, що він 27.06.2025 року о 06 год. 30 хв. за адресою: Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Тиха, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mitsubishi L200, н/з НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Alcotest Drager», а також від проходження такого огляду у медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Відповідальність за порушення пункту 2.5 ПДР передбачена статтею 130 КУпАП.
Аналіз диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП вказує на те, що до відповідальності може бути притягнуто водія транспортного засобу у якого виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, і який відмовився від проходження огляду на стан такого сп`яніння у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду встановлена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року.
Відповідно до п. 2 р. 1 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»,затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 р. огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Згідно зі п.п. 3, 4 р. 1 Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. А ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.
Аналіз матеріалів даної справи свідчить, що суд 1-ї інстанції при її розгляді належним чином врахував зазначені вимоги закону та обґрунтовано прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Вимоги апеляційної скарги про необхідність закриття провадження за відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безпідставними, а його вина підтверджується дослідженими як судом 1-ї інстанції, такі під час апеляційного розгляду доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 373849 від 27.06.2025 року; направленням на медичний огляд ОСОБА_1 від 27.06.2025 року; актом прийому передачі транспортного засобу від 27.06.2025 року; довідкою з поліції, згідно якої ОСОБА_1 не значиться серед списку позбавлених права керування транспортними засобами та має посвідчення водія; відеозаписом, яким зафіксовано обставини виявленого правопорушення.
Вказані докази апеляційний суд вважає належними, допустимими, такими, що доповнюють одне одного та підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Беручи до уваги факт допустимості та належності зазначених доказів, апеляційний суд враховує положення ст. 251 КУпАП, відповідно до якої доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Розгляд та надання оцінки всім доказам та їх джерелам, в тому числі протоколу про адміністративне правопорушення, відеозаписам подій, що мали місце 27.06.2025 року за участю ОСОБА_1 здійснюється під час розгляду судом питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Оцінювати з погляду допустимості можна лише докази, тобто фактичні дані, на підставі яких встановлюються наявність чи відсутність фактів та обставин, важливих для ухвалення рішення, а не саме по собі джерело доказів. На цьому наголосив Касаційний кримінальний суд у постанові від 11 липня 2023 року по справі №275/368/19.
Апеляційний суд вважає, що наданий працівниками поліції відеозапис, який міститься в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, отриманий із автоматичної відеотехніки, з метою фіксування правопорушення, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», може слугувати доказом у справі про адміністративне правопорушення в розумінні норм КУпАП.
Відеозаписи відповідають вимогам п. 5 Інструкції про застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, затвердженої наказом МВС України 18.12.2018 р. №1026.
Той факт, що наявні в матеріалах справи відеозаписи є роздільними, а відеофіксація не здійснювалася безперервно, не свідчить про наявність підстав піддавати сумніву зміст даних відеозаписів та вважати такі докази недопустимими. Доказами відповідно до приписів ст. 251 КУпАП є, в тому числі, і показання технічних приладів чи технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, тощо.
Тож, доводи апелянта щодо визнання відеозапису недопустимим через його неповноту та небезперервність, ні є слушними, оскільки закон вимагає відеофіксації обставин проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння або відмови від проходження такого огляду, а не фіксування факту керування особою транспортним засобом, причини зупинки, оформлення адміністративного матеріалу, що може бути встановлено за допомогою інших доказів.
Вважаю безпідставними доводи апелянта про те, що відеозапис є неналежним доказом, оскільки, наявні у справі відеозаписи є повними і послідовними, на яких зафіксовані усі ті істотні обставини, які мають значення для правильного вирішення цієї справи. Долучений до матеріалів справи відеозапис не містить даних, які б свідчили про те, що відеозапис у розумінні ст. 251 КУпАП є неналежним доказом у справі. Не встановлено під час апеляційного розгляду, що наявний в матеріалах справи відеозапис є відкоригованим, на чому наполягав апелянт.
На відеозаписі зафіксована події за участю водія ОСОБА_1 у хронологічній послідовності, відображено поведінку ОСОБА_1 , факт керування ним транспортним засобом, факт наявності в нього виявлених працівником поліції ознак алкогольного сп`яніння та факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження в встановленому законом порядку огляду для виявлення стану алкогольного сп`яніння.
Тож, наданий відеозапис суд оцінює в сукупності з іншими доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про беззаперечну доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.
Крім того, апелянтом на час апеляційного розгляду не було надано будь-яких доказів оскарження дій працівників поліції з цього питання.
Доводи сторони захисту, що працівниками поліції було порушено порядок огляду водія на встановлення стану сп`яніння вважаю необґрунтованими та такими, що спростовуються дослідженими доказами, наявними в матеріалах справи.
Як вбачається з оскарженої постанови судді 1-ї інстанції, такі доводи сторони захисту були предметом розгляду та їм надано повну та обґрунтовану оцінку суддею 1-ї інстанції, з якими погоджується і суд апеляційної інстанції
Так, з дослідженого відеозапису встановлено, що після зупинки транспортного засобу під керуванням саме ОСОБА_1 (відео 2, починаючи з 0:00:00) водій добровільно та самостійно на запитання працівника поліції повідомляв, що він прямує зі м. Слов`янська на службу (відео 2, починаючи з 0:00:15).
Причиною зупинки транспортного засобу Mitsubishi L200 під керуванням ОСОБА_1 стала відсутність номерного знаку попереду автомобіля, про що було повідомлено водієві (відео 2, починаючи з 0:00:21).
З відеозапису встановлено, що під час спілкування з працівниками поліції, у водія ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, про що було повідомлено водію ОСОБА_1 (відео 2, починаючи з 0:01:55). Проте водій ОСОБА_1 чітко відмовився виконувати законні вимоги поліцейського, тобто проходити огляд на встановлення стану сп`яніння як на місця зупинки транспортного засобу (відеозапис 2, починаючи з 0:02:13), так і в закладі охорони здоров`я (відео 2, починаючи з 0:02:24), що суперечить приписам п. 2.5 Правил дорожнього руху.
В матеріалах цієї справи відсутні докази, які б підтверджували, що ОСОБА_1 виконував бойове завдання саме в день та час, що зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, що був складений стосовно нього за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Під час апеляційного розгляду стороною захисту не доведено факту перебування ОСОБА_1 при виконанні бойового завдання.
Доводи сторони захисту, що огляд водія проведено та протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 складений неуповноваженою особою, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки ст. 15 КУпАП встановлено, що за порушення, зокрема, правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, військовослужбовці несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.
Тож, протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП та містить всі необхідні складові, про які встановлено в ст.256 КУпАП.
Будь-яких беззаперечних доказів, які б спростовували встановлені фактичні дані під час судового розгляду, зокрема факту керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 , стороною захисту надано не було. Тож, доводи апелянта щодо відсутності в матеріалах справи доказів факту керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 за обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення складеного щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, вважаю такими, що спростовуються дослідженими матеріалами справи та відеозаписом, долученим до них.
Будь-яких доказів оскарження дій співробітників поліції при складанні адміністративних матеріалів стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП суду надано не було. В установленому порядку водій ОСОБА_1 або його захисник дії працівників поліції не оскаржували. Під час апеляційного розгляду апелянтом доказів на підтвердження оскарження дій чи рішень працівників поліції за вказаних вище обставин також не надано.
Так, під час апеляційного розгляду обставин, які б завадили ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі, тобто в установленому законом порядку, судом встановлено не було, та стороною захисту під час апеляційного розгляду не надано.
Обставини правопорушення об`єктивно підтверджуються сукупністю зібраних по справі матеріалів.
Отже, ті докази, які покладені в основу оскарженої постанови, відповідають положенням ч. 1 ст. 251 КУпАП, тобто є належними, допустимими, достовірними, а в сукупності та їх взаємозв`язку були достатніми для прийняття рішення про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та накладення йому адміністративного стягнення.
Під час апеляційного розгляду не було встановлено, що суддя 1-ї інстанції будь-яким чином спотворив чи перекрутив обставини події, що мала місце за участю ОСОБА_1 за викладених в протоколі про адміністративне правопорушення обставин, на чому наполягав захисник в своїй апеляційній скарзі.
Будь-яких беззаперечних доказів, які б спростовували встановлені фактичні дані під час судового розгляду, стороною захисту надано не було. Тож, законність вимоги працівників поліції до водія ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння обумовлена виявленням у цього водія транспортного засобу ознак алкогольного сп`яніння, що прямо передбачено ст. 266 КУпАП та вимогами п. 2.5 ПДР.
Таким чином, під час судового розгляду достовірно встановлено, що поліцейський виконав всі вимоги чинного законодавства і вжив всі можливі дії в межах закону, порушень з його боку встановлено не було, у свою чергу водій ОСОБА_1 не виконав свій обов`язок, передбачений п. 2.5 ПДР, не пройшов на вимогу поліцейського в установленому законом порядку огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.
Апеляційний суд вважає недоведеними доводи апелянта про те, що судом першої інстанції було допущено спрощений підхід при розгляді справи, оскільки оскаржена постанова судді 1-ї інстанції містить аналіз всіх наявних в матеріалах справи доказів, яким була надана повна та належна оцінка в оскарженій постанові. 
Враховуючи вищенаведені докази у їх сукупності, судом встановлено, що дослідженні під час судового розгляду докази повністю підтверджують ті обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, які викладені в адміністративному протоколі, складеному стосовно нього, і є безсумнівними доказами порушення ним п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Отже, місцевим судом зроблено обґрунтований висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.
Що стосується доводів сторони захисту про зупинення провадження в даній справі, апеляційний суд виходив з наступного:
Як вбачається з матеріалів цієї справи, дане питання було предметом розгляду суддею 1-ї інстанції. Так, постановою Слов?янського міськрайонного суду Донецької області від 25 серпня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання адвоката Хомича А.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , про зупинення провадження.
Під час апеляційного розгляду клопотання сторони захисту також було розглянуто. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 квітня 2026 року відмовлено у задоволенні клопотань захисників Хомича А.М. та ОСОБА_3 про зупинення провадження у справі до звільнення з військової служби ОСОБА_1 та наведено мотиви відмови у задоволенні такого клопотання. З урахуванням наведених висновків в постанові апеляційної інстанції від 09 квітня 2026 року, вважаю доводи сторони захисту про безпідставну відмову судом 1-ї інстанції у задоволенні клопотання про зупинення провадження в даній справі, необґрунтованими.
Доводи сторони захисту, що під час судового розгляду в суді 1-ї інстанції було порушено право на захист ОСОБА_1 , оскільки матеріали цієї справи не містять належних повідомлень особи, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими.
Відповідно до вимог ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. У разі відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Як вбачається з оскарженої постанови судді 1-ї інстанції та матеріалів справи, розгляд справи було здійснено за відсутності  ОСОБА_1 . Проте дане питання вирішено судом, з урахуванням того, що  ОСОБА_1 було відомо, що працівниками поліції відносно нього складено протокол за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, розгляд якого буде проводитись в Слов`янському міськрайонному суді Донецької області, однак останній в суд не з`явився, його інтереси в суді представляв адвокат Хомич А.М. на підставі договору про надання правової допомоги. Більш того, повідомлення про дату, час розгляду справи розміщується на офіційному веб-сайті «Судової влади» і є доступною інформацією для громадян, будь-яких клопотань на адресу суду не надходило.
Як вбачається з оскарженої постанови судді 1-ї інстанції, адвокат Хомич А.М. приймав безпосередню участь під час судового розгляду, заявляв клопотання та надавав пояснення.
Враховуючи вищенаведене, суддя 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо можливості розгляду справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення, яким зокрема є охорона встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП ), а також завдання провадження в справах про адміністративні правопорушення, зокрема щодо своєчасного розгляду справи (ст. 245 КУпАП ).
З таким висновком погоджується і суд апеляційної інстанції, враховуючи практику Європейського суду з прав людини (рішення «Пономарьов проти України»), відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. 
Апеляційний суд звертає увагу, що безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання КУпАП, яким є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).
Крім того, під час апеляційного розгляду ні ОСОБА_4 , ні його захисник адвокат Ігнатов Є.Є. будь-яких нових, додаткових доказів суду не надали. Тож доводи апелянта в цій частині є необґрунтованими.
Що стосується доводів захисника про застосування положень ст. 69 КК України при обранні виду та міри стягнення, апеляційний суд виходить з наступного.
За вчинення адміністративного правопорушення санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Даний вид стягнення, що визначений законодавцем, як основний, так й додатковий є безальтернативними.
Загальні засади призначення адміністративного стягнення (ст. 33 КУпАП) не наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення – у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. Тобто у цій справі ця функція за своєю правовою природою не є дискреційною, оскільки не потребує врахування та оцінки характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від закону України про кримінальну відповідальність, не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом.
У цій справі апеляційний суд не вбачає підстав для застосування аналогії закону та не накладення додаткового стягнення на ОСОБА_1 на підставі ст. 69 КК України позбавлення права керування транспортним засобом.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що для досягнення визначеної в ст. 23 КУпАП мети адміністративного стягнення: виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також врахуванням особи правопорушника, з метою запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, накладення вказаного додаткового стягнення є необхідним.
Отже, адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 1 ст.130 КУпАП у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, відповідає положенням ст. ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення, є адекватним вчиненому і відповідає особі правопорушника.
Постанова судді 1-ї інстанції винесена з дотриманням вимог ст.ст. 283, 284 КУпАП, є законною та обґрунтованою, тому підстав для задоволення апеляційних вимог захисника та скасування постанови судді 1-ї інстанції та закриття провадження в справі за відсутності складу адміністративного правопорушення, немає.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Хомича А.М., подану в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 25 серпня 2025 року стосовно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Г.А. Гришин