Справа № 204/11253/25
Провадження № 2/204/883/26 

ЧЕЧЕЛІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРА

РІШЕННЯ
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
08 червня 2026 року м. Дніпро
Чечелівський районний суд м. Дніпра у складі:
головуючого судді Чапали Г.В.,
за участю секретаря судового засідання Азаряна Б.С.,
позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Садиленко О.Л.
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 про визнання припиненим права користування житлом та зобов`язання вчинити дії, -
ВСТАНОВИВ:
У провадження Чечелівського районного суду м. Дніпра надійшла позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 про визнання припиненим права користування житлом та зобов`язання вчинити дії.
В обґрунтування позовних вимог позивачі послались на те, що вони разом із ОСОБА_5 є співвласниками домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , в якому вони проживають разом із членами своїх сімей. Відповідач певний період часу, зокрема до досягнення повноліття, проживав у домоволодінні разом зі своїм батьком – ОСОБА_1 . 
Після досягнення ОСОБА_4 повноліття останній почав провокувати конфліктні ситуації, порушувати правила співжиття та чинити перешкоди у користуванні кімнатами у будинку літ. Б-1 родині ОСОБА_7 , що істотно порушує права, свободи та законні інтереси позивачів.
ОСОБА_4 вселився у домоволодіння з моменту його народження у 2004 році як малолітня дитина ОСОБА_1 без необхідності отримання відповідної згоди від співвласників та інших мешканців домоволодіння, та продовжує користуватися домоволодінням до теперішнього часу, хоча і фактично не проживає у ньому починаючи із червня 2025 року.
Як вбачається зі змісту листа Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради вих. № 5/5-284 від 26.09.2024 року, станом на серпень - вересень 2024 року ОСОБА_4 відсутній серед переліку осіб, чиє місце проживання зареєстроване у домоволодінні.
Водночас, серед осіб, місце проживання яких зареєстроване у домоволодінні, наявна ОСОБА_6 , яка є донькою позивачки ОСОБА_1 . ОСОБА_4 безпідставно займає кімнату ОСОБА_6 , через що остання змушена винаймати для свого проживання інше житло.
Починаючи з 2022 року відповідач постійно конфліктує як із ОСОБА_8 , так із ОСОБА_1 та чоловіком, з яким остання перебуває у близьких стосунках – ОСОБА_9 , а також із родиною ОСОБА_3 .
Крім того, ОСОБА_4 постійно порушує правила співжиття, оскільки регулярно:
- приходить або приїздить на територію домоволодіння пізно вночі;
- автомобіль, який голосно працює (зокрема, вночі) та викидає багато вихлопних газів їдкого запаху, заганяє на територію подвір?я;
- голосно слухає музику вночі;
- приводить вночі гостей, які галасують та гучно сміються;
- залишає після себе та своїх гостей неприбраними сміття та недопалки на подвір`ї, у літній кухні та у будинку;
- засмітив подвір`я біля будинку літ. Б-1;
- ламає замки та запірні конструкції воріт, з метою безперешкодного проникнення на територію домоволодіння;
- на зауваження реагує агресивно, часто із використанням грубої лайки, мотивуючи свою поведінку тим, що він «тут нікому нічого не винний».
Наприкінці серпня 2023 року мав місце конфлікт між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , внаслідок чого останній переніс сильні душевні хвилювання і потрапив до лікарні із діагнозом ішемічний інсульт, що у подальшому потягло за собою гострий інфаркт міокарда. 
15.08.2024 року на території домоволодіння мав місце конфлікт, за наслідком якого щодо ОСОБА_4 складений Терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 568972.
Порушуючи вимоги припису, вже 19.08.2024 року ОСОБА_4 разом із своїм другом ОСОБА_10 та його батьком ОСОБА_11 вдерлися до будинку літ. Б-1, виламали замки, вибили вікно.
Вказані факти підтверджуються, зокрема Актом реагування ПП «Леон» від 19.08.2024 року, копія якого додається, оригінальний примірник зберігається у ОСОБА_1 , а також письмовими заявами останньої, поданими Начальнику ВП № 6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області вх. № Г-30 та Г-31 від 16.09.2024 року.
07.03.2025 року черговий конфлікт завершився бійкою між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , що мало місце у будинку літ. Б-1 на території домоволодіння в присутності ОСОБА_1 .
За наслідками даної ситуації щодо ОСОБА_4 був складений протокол про адміністративне правопорушення, а також вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24.03.2025 року ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
ОСОБА_4 продовжує користуватися домоволодінням на власний розсуд, незважаючи на неодноразові звернення співвласників із проханнями про звільнення приміщень та виселення.
При цьому ОСОБА_4 , вважаючи, що має право проживати у домоволодінні і зберігати у ньому свої речі, жодним чином не несе жодних витрат на утримання домоволодіння та/чи сплату спожитих комунальних послуг, не вносить співвласникам жодної плати за користування їхніми житловими та нежитловими приміщеннями.
Позивачі наголошують, що ОСОБА_4 не пов`язаний із ними спільним побутом, заперечує існування взаємних прав та обов`язків, а також не веде із позивачами жодного спільного господарства, а відтак – не може вважатися членом їхніх сімей.
Таким чином, до досягнення відповідачем 14 років, в силу імперативних приписів закону, місце проживання ОСОБА_4 було у домоволодінні, оскільки там було і залишалось місце проживання батька відповідача – ОСОБА_1 .
Водночас, вже після досягнення ОСОБА_4 14-річного віку, останній має можливість самостійно обирати своє місце проживання, а після досягнення повноліття батько відповідача не зобов`язаний утримувати та/або забезпечувати житлом останнього.
Звідси позивачі зазначають, що «сервітут» для ОСОБА_4 був встановлений на підставі закону – в силу малолітства та проживання у домоволодінні батька відповідача.
Разом із тим, припинилася дія обставин, які були підставою для встановлення сервітуту: відповідач досяг повноліття та обрав шлях конфронтації із співвласниками домоволодіння і членами їхніх сімей, а також вирішив не вести спільний побут із співвласниками і членами їхніх сімей, що вказує на існування підстав для припинення відповідного речового права в силу приписів закону.
Особливістю вирішення спору є те, що при народженні ОСОБА_4 та його вселенні у домоволодіння відповідач самостійно не був здатний до укладання угод про порядок та умови користування відповідним житлом.
Водночас, після досягнення повноліття ОСОБА_4 відмовився визначати підстави для проживання у домоволодінні, вважаючи, що він «має право» просто за давністю проживання.
Позивачі неодноразово звертались з приводу вказаних обставин до органів Національної поліції, проте завжди отримували відповідь про необхідність звернутись до суду.
Відтак, з метою ефективного захисту прав, свобод та законних інтересів позивачів, останні були змушені звернутись до суду із даним позовом.
Ухвалою суду від 18 листопада 2025 року відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження.
Відповідач  ОСОБА_4  в судове засідання не з`явився, жодних заяв на адресу суду не направив. Зважаючи що згідно відомостей Єдиного державного демографічного реєстру з 11 жовтня 2023 року він знятий з реєстрації місця проживання, відповідно повідомлення відповідача щодо розгляду даної справи здійснювалось за його останнім відомим зареєстрованим місцем проживання, а також шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в судовому засіданні підтвердили доводи, викладені у заяві та просили позов задовольнити. Зокрема ОСОБА_2 пояснила, що вона є бабусею відповідача, та фактично виховала його своїми силами. Працює у лікарні, намагалась посильно надати онуку виховання та підтримку. Він був гарним хлопцем, проте після закінчення школи зв`язався з поганою компанією, внаслідок чого вже тривалий час потерпають усі власники домоволодіння та члени їх сімей.
Позивач ОСОБА_3 подав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити (а.с. 99).
Представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Садиленко О.Л. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав зазначених у позові.
Третя особа ОСОБА_1 подав суду письмові пояснення, у яких зазначив, що він з моменту свого народження проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті батька успадкував третину від тієї частини домоволодіння, що належала йому за життя, яку згодом подарував сестрі – ОСОБА_1 . Разом із матір`ю проживає у половині будинку літ. Б, яка обладнана окремим входом. В іншій частині цього ж будинку проживає ОСОБА_1 зі своєю сім`єю. Будинок літ. А фактично поділений між співвласниками ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . Приблизно до 2022 року з ним проживав також його син - ОСОБА_4 (відповідач), однак після досягнення повноліття останній почав себе зухвало поводити, провокувати сварки та конфлікти, відмовився брати участь в утриманні будинку, оплаті спожитих комунальних послуг, не став шукати постійної роботи. Поступово стосунки з сином зіпсувалися, син заявив, що не бажає більше жити з ним в одному помешканні і самовільно вибрався жити на ту частину будинку, яку займає його сестра із сім`єю. Відтак, ОСОБА_4 оселився разом із ОСОБА_10 , де вони регулярно влаштовували нічні гулянки, порушували тишу та спокій мешканців домоволодіння, вели паразитичний спосіб життя. В подальшому ОСОБА_2 та ОСОБА_1 домоглися виселення ОСОБА_10 в судовому порядку, однак ОСОБА_4 продовжив займати кімнату в тій частині будинку, яким користується ОСОБА_1 . Відповідач знятий із реєстрації місця проживання за адресою домоволодіння і має у власності частину квартири у м. Кам`янське. ОСОБА_4 вже близько 6 місяців фактично не проживає у домоволодінні, однак тримає двері до однієї із кімнат зачиненими на замок, де нібито тримає якісь свої речі. Оскільки ОСОБА_4 відмовився нести спільні обов`язки, не проживає з ОСОБА_1 та не пов`язаний ані з ним ані з іншими мешканцями домоволодіння спільним побутом, він не вважає його членом своєї сім`ї. Після досягнення повноліття ОСОБА_4 є самостійною дорослою людиною та має розуміти і відчувати наслідки власних дій та бездіяльності. При цьому, як зазначає ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , агресивно поводиться, постійно провокує конфліктні ситуації, як із його матір`ю, так і з сестрою та її чоловіком, через що відбуваються регулярні звернення до поліції, які, разом із тим, не дають жодного помітного ефекту. Виходячи із вищевикладеного, зазначив, що суд може задовольнити заявлений у даній справі позов і особисто він вважатиме відповідне рішення справедливим. Також просив суд розглянути цю справу без його участі (а.с. 88-89). 
Також до суду надійшли письмові пояснення третьої особи ОСОБА_6 , у яких вона зазначила, що відповідач – ОСОБА_4 до 2022 року проживав разом зі своїм батьком в іншій частині будинку літ. Б. Мама обіцяла, що коли я стану дорослою, вона віддасть мені у користування окрему кімнату, де я зможу створити власний простір для життя. Водночас, відповідну кімнату безпідставно займали спочатку ОСОБА_10 (син мого батька), які разом із ОСОБА_4 просто зайняли її, без погодження із іншими мешканцями нашого будинку. Згодом за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_12 ОСОБА_10 був виселений із домоволодіння (справа № 204/4682/23), однак ОСОБА_4 безпідставно продовжує займати кімнату, яку ОСОБА_1 визначила як ту, що має бути передана мені у користування. Наскільки мені відомо, ОСОБА_4 навісив замок на двері кімнати, а коли ОСОБА_1 зрізала відповідний замок та закрила доступ до нашої частини будинку, ОСОБА_4 вдерся до будинку через вікно, відчинив вхідні двері і знову повісив замки на кімнату. При цьому ОСОБА_4 агресивно поводиться, постійно провокує конфліктні ситуації, як із моєю матір`ю та її теперішнім чоловіком, так і з моєю бабою - ОСОБА_8 . Через такі обставини я, досягнувши повноліття, змушена винаймати за плату окреме житло, оскільки більше не маю бажання жити із матір`ю та її сім`єю в одній кімнаті, однак не маю доступу до тієї кімнати, яку ОСОБА_1 обіцяла віддати у моє користування. Відповідно підтримала позовні вимоги та просила здійснити розгляд даної справи без її участі (а.с. 94-95).
Протокольною ухвалою суду від 01 квітня 2026 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що позивачі – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також ОСОБА_5 є співвласниками домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Зокрема, ОСОБА_1 є власником 2/3 частки домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_1 , та на підставі договору дарування 26/300 часток домоволодіння, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шауловою М.О. зареєстрованого в реєстрі за № 938, укладеного 14.03.2023 р. між нею та рідним братом ОСОБА_1 . Також 1/3 частина домоволодіння належить ОСОБА_13 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка ОСОБА_1 , виданого Третьою Дніпропетровською нотаріальною конторою 27.10.2010 р., зареєстровано в реєстрі за № 4-057 та зареєстрованого в КП «ДМБТІДОР» 16.11.2010 р. за реєстраційним номером: 31221967. ОСОБА_3 є власником 44/100 частин домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу №69 від 10.02.1998 року, укладеного на Біржі нерухомості «Центральна». ОСОБА_5 є власницею 30/100 частин домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу 30/100 частки домоволодіння від 05.12.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шауловою М.О., зареєстрованого в реєстрі за № 1863. (а.с. 16-21). 
Відтак, станом на теперішній час співвласниками домоволодіння є: ОСОБА_3 – власник частки у розмірі 44/100; ОСОБА_5 – власниця частки у розмірі 30/100; ОСОБА_1 – власниця частки у розмірі 52/300; ОСОБА_2 – власниця частки у розмірі 26/300.
Згідно довідки №6023 від 25.08.2025 про склад сім`ї або зареєстрованих осіб, за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 (а.с.24).
Відповідач ОСОБА_4 згідно довідки №7715 від 12.10.2023 про склад сім`ї або зареєстрованих осіб, за адресою АДРЕСА_1 знятий з реєстрації за вказаною адресою з 11.10.2023 року (а.с. 25), що підтверджується також відомостями з Єдиного державного демографічного реєстру (а.с. 71).
Водночас, серед осіб, місце проживання яких зареєстроване у домоволодінні, наявна ОСОБА_6 , яка є донькою позивачки ОСОБА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження від 18.07.2006 року (а.с. 32). 
Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також наданих позивачами правовстановлюючих документів, відповідач ОСОБА_4 не є суб`єктом права власності щодо домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 21-22).
Згідно відомостей, що містяться в Інформаційній довідці № 396500070 від 25.09.2024 року, ОСОБА_4 володіє на праві приватної власності 1/4 часткою квартири у м. Кам?янське Дніпропетровської області, а також – квартирою у м. Хмельницький (а.с. 33).
ОСОБА_4 є сином ОСОБА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження від 20.07.2004 року (а.с.31). Судом з`ясовано і не спростовано іншими доказами, що ОСОБА_4 вселився у домоволодіння з моменту його народження у 2004 році як малолітня дитина ОСОБА_1 без відповідної згоди від співвласників та інших мешканців домоволодіння. 
Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24.03.2025 року у справі № 204/3071/25 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у вигляді громадських робіт строком на 100 (сто) годин. Зокрема, згідно пред`явленого обвинувачення, 07 березня 2025 року у ОСОБА_4 , який перебував за місцем свого мешкання, а саме: АДРЕСА_1 , приблизно о 23 годині 50 хвилин, в ході словесного конфлікту з співмешканцем ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є потерпілим в кримінальному провадженні, раптово виник злочинний умисел, направлений на заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , знаходячись в зазначений час та у зазначеному місці, з метою реалізації свого злочинного умислу направленого на спричинення легкого тілесного ушкодження, зайшов до кімнати свого проживання, повернувшись обличчям до вхідних дверей, різко їх відкривши, наніс один удар залізним кріпленням для навісного замка, по грудній клітині потерпілого. Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_4 , стоячи обличчям до потерпілого на відстані менше одного метра, почав наносити удари ногами у кросівках по обом ногам ОСОБА_9 у ділянці передньої зони гомілки, а також кулаками обох рук по тулубу та верхнім кінцівкам потерпілого, загалом не більше десяти ударів.
В результаті протиправних дій ОСОБА_4 , відповідно до висновку судово-медичного експерта відділу комісійних судово-медичних експертиз та експертиз потерпілих, обвинувачених та інших осіб ДСУ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» № 721 е від 17 березня 2025 року, потерпілому ОСОБА_9 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: чотирнадцяти синців - на зовнішній поверхні лівого плеча у нижній третині, на передньо-внутрішній поверхні лівого плеча у нижній третині, на передній поверхні лівого передпліччя у верхній третині, на зовнішній поверхні правого плеча у верхній та середній третинах, на задній поверхні правого плеча у нижній третині, на задній поверхні правого передпліччя у нижній третині, на передній поверхні правого плеча у середній третині, на передній поверхні грудної клітини справа в проекції 5-го ребра по правій передньо-пахвовій лінії, на правому підребер`ї по правій білягрудинній лінії, на передньо-внутрішній поверхні правої гомілки у верхній третині, на передньо-внутрішній поверхні лівої гомілки у верхній третині; садна з ділянкою просвітлення на тлі синця – на передній поверхні черевної стінки в епігастральній ділянці (а.с. 57-58).
15.08.2024 року відносно ОСОБА_4 був складений терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 568972 (а.с. 39).
Наприкінці серпня 2023 року мав місце конфлікт між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , внаслідок чого останній переніс сильні душевні хвилювання і потрапив до лікарні із діагнозом ішемічний інсульт, що у подальшому потягло за собою гострий інфаркт міокарда, що підтверджується Виписками із медичної карти стаціонарного хворого № 17543, № 17985 та № 4790 (а.с. 64-66).
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 підтвердила факти неодноразової агресивної поведінки відповідача, зокрема у серпні 2024 року в її присутності він погрожував мешканцям будинку пістолетом.
Також допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 зазначив, що ОСОБА_15 періодично приходив у комендантську годину, провокуючи бійку, порушує спокій, заважає мешканцям відпочивати ввечері, перспективи вирішити конфлікт мирним шляхом відсутні.
З наданих суду копій заяв вбачається, що позивачі неодноразово звертались до органів Національної поліції із заявами відносно дій відповідача, на які отримували відповідь щодо необхідності звернутись з цього приводу до суду в порядку цивільного судочинства (а.с. 41-49). 
Тобто, посилаючись на порушення своїх прав відповідачем, позивачі зверталися за захистом своїх прав до правоохоронних органів, як власники домоволодіння, яким відповідач чинить перешкоди у користуванні своєю власністю шляхом відмови звільнити домоволодіння, при цьому не будучи ані власником, ані членом їх сім`ї.
На даний час співвласники будинку не дають своєї згоди на подальше проживання відповідача, що й зумовило пред`явлення до відповідача негаторного позову про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом його виселення.
Конституція України гарантує як захист права власності, так і захист права на житло.
Відповідно до частини четвертої статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно із частиною третьою статті 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
У справі, що розглядається, спір виник між власниками будинку та повнолітнім сином колишнього співвласника домоволодіння з приводу користування останнім житловою площею у будинку, що є власністю позивачів.
Одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном. Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року в справі № 761/5115/17).
В обґрунтування своїх вимог позивачі посилалися на те, що бажають самостійно проживати у своєму будинку зі своєю сім`єю, натомість, повнолітній син колишнього співвласника домоволодіння відмовляється добровільно звільнити будинок та створює співвласникам перешкоди у користуванні житлом.
Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
За приписами статті 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що право членів сім`ї власника квартири користуватися жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за умови, що така особа є членом сім`ї власника житлового приміщення, власник житлового приміщення надавав згоду на вселення такої особи, як члена сім`ї.
Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2024 року в справі № 521/15090/14-ц, проаналізувавши положення статті 405 ЦК України, дійшов висновку, що сервітут, який передбачено цією нормою для членів сім`ї власника житла, є особистим, і це право можуть мати не всі, а лише конкретні особи - члени сім`ї власника житла. Особи мають особистий сервітут, доки вони мають статус члена сім`ї власника житла. Особливістю суб`єкта особистого сервітуту є те, що це особа, яка наділяється таким правом, що може існувати лише в неї.
Право користування чужим майном врегульовано статтями 401-406 ЦК України.
У частині першій статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.
У частині першій статті 402 ЦК України зазначено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).
У статті 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту. Так сервітут припиняється у разі, зокрема припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом.
Виходячи з порівняльного аналізу статей 383, 391, 405 ЦК України, положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.
У постановах Верховного Суду України: від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс16, від 29 листопада 2017 року у справі № 753/481/15 (провадження № 6-13113цс16) та постановах Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 695/2427/16, (провадження № 61-29520св18), від 09 жовтня 2019 року у справі № 523/12186/13 (провадження № 61-17372св18) зазначено, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.
Разом з цим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17, зазначила, що виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві.
Зміст «трискладового тесту» для оцінки відповідності втручання у право особи стандартам Конвенції охоплює наступні критерії, які мають оцінюватися у сукупності: 1) законність втручання; 2) легітимна мета (виправданість втручання загальним інтересом); 3) дотримання принципу пропорційності між використовуваними засобами і переслідуваною метою, тобто необхідність в демократичному суспільстві.
Суд, оцінюючи пропорційність втручання у право ОСОБА_4 на житло та баланс між захистом права власності позивачів та правом відповідача на користування будинком, зважає на те, що відповідач є повнолітнім, працездатним, у спірному будинку не зареєстрований та має інше житло. Також суд бере до уваги встановлені судом факти неправомірних дій відповідача щодо членів сім`ї позивачів. Позивачі бажають використовувати належний їм житловий будинок для власного проживання. Починаючи з 14.03.2023 року, коли батько відповідача – ОСОБА_1 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шауловою М.О., зареєстрованого в реєстрі за № 938, перестав бути співвласником домоволодіння, а відтак, припинено особистий сервітут, яким з того часу не може бути наділений його син, що є повнолітнім і якому такий сервітут співвласники домоволодіння не надавали, як наслідок відповідач ОСОБА_4 станом на момент розгляду справи порушує право власності позивачів та перешкоджає користуванню та розпорядженню своїм майном за вказаною адресою своєю відмовою добровільно звільнити домоволодіння. Між позивачами, як співвласниками домоволодіння, та відповідачем ОСОБА_4 , який не є членом сім`ї позивачів, склалися неприязні стосунки, які призвели до неможливості спільного проживання, враховуючи поведінку відповідача.
Аналогічні висновки закріплені у постановах Верховного Суду від 08 березня 2024 року у справі №740/4760/20 та від 31 липня 2024 року у справі №175/4517/20.
Суд констатує, що обов`язку забезпечувати житлом повнолітнього сина колишнього власника домоволодіння у позивачів немає, як і відсутній факт укладення сторонами будь-якого договору щодо найму (оренди) житлового приміщення у будинку, що сторонами не заперечувалось.
З урахуванням обставин встановлених у справі суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки останніми у повній мірі доведено, що припинення користування відповідачем спірним домоволодінням є законним, переслідує легітимну мету захисту прав власників та є пропорційним заходом.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову – на відповідача; у разі відмови в позові – на позивача; у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Зважаючи на задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивачів підлягають стягненню понесені ними витрати щодо сплати судового збору, який був сплачений кожним із них у розмірі 2422,40 грн.
Оцінюючи у сукупності усі інші аргументи сторін, наведені ними в обґрунтування своїх вимог або заперечень, суд до уваги їх не бере, оскільки вони не відносяться до предмета спору та є явно необґрунтованими.
У судовому засіданні 28 травня 2026 року суд відповідно до вимог ст. 244 ЦПК України перейшов до стадії ухвалення судового рішення, відклавши ухвалення та проголошення судового рішення на 08 червня 2026 року. У зазначене засідання сторони не з`явились. Згідно ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 81, 141, 264-265, 273, 280, 289 ЦПК України, суд –
ВИРІШИВ:
Позовну заяву  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 про визнання припиненим права користування житлом та зобов`язання вчинити дії – задовольнити.
Визнати припиненим право ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користування домоволодінням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Зобов`язати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , звільнити домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь  ОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі у розмірі 2422,40 гривень.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь  ОСОБА_2  (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі у розмірі 2422,40 гривень.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь  ОСОБА_3  (РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі у розмірі 2422,40 гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 08 червня 2026 року.

Суддя