ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"18" травня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/839/26	

Господарський суд Одеської області у складі судді Смелянець Г.Є.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін 
справу №916/839/26
за позовом: Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, Одеська обл., м. Одеса, вул. Артилерійська, 1, код ЄДРПОУ 26302595)
до відповідача: Приватного акціонерного товариства «ВФ УКРАЇНА» (01601, м. Київ, вул. Лейпцизька, 15, код ЄДРПОУ 14333937)
про стягнення 24 938,83 грн.
В С Т А Н О В И В:

Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «ВФ УКРАЇНА» неустойки за прострочення повернення об`єкта оренди у розмірі 24 938,83 грн. та судових витрат, які складаються з судового збору у розмірі 2 662,40 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані несвоєчасним поверненням орендованого майна за договором оренди №ТГО-296/13 від 18.07.2013.
Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.
19.03.2026 за вх.№9766/26 господарським судом одержано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі та притягнути позивача до відповідальності за невиконання рішень суду, службової невідповідності, зловживання процесуальними правами та здирництво, про що винести окрему ухвалу та направити відповідне подання до правоохоронних органів з метою здійснення перевірки дій посадових осіб організації позивача.
23.03.2026 за вх.№10014/26 господарським судом одержано відповідь на відзив.
24.03.2026 за вх.№10230/26 господарським судом одержано відзив на позовну заяву, який за змістом фактично є запереченням на відповідь на відзив.
Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
Стислий виклад позиції позивача:
- Автоматична пролонгація Договору оренди відбулась на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором до 01.05.2021, починаючи з 01.06.2018. Після 01.05.2021 договір оренди не міг продовжитися автоматично, оскільки 03.10.2019 прийнято Закону України «Про оренду державного та комунального майна» №157-IX (далі – Закон № 157-ІХ), у якому розділом «Прикінцеві та перехідні положення» передбачено, що він набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію з 01.02.2020 (за виключенням окремих зазначених норм).
- ПрАТ “ВФ Україна” повернуло орендоване майно Департаменту лише 06.10.2025, що підтверджується актом приймання-передачі майна, відтак, у зв`язку з несвоєчасним поверненням об`єкта оренди, відповідачу нарахована неустойка відповідно до ст.785 ЦК України. 
- Разом з тим, частково, за період з 02.05.2021 по 31.03.2025 неустойка за прострочення повернення об`єкта оренди стягнута з відповідача на підставі рішення Господарського суду Одеської області від 05.11.2025 та постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.02.2026 по справі №916/1550/25.
- Станом на квітень 2021 року (останній місяць орендних відносин між сторонами, позаяк договір був припинений 01.05.2021), орендна плата складала 1243,85 грн.
Стислий виклад позиції відповідача:
- У позовній заяві позивач зазначає, що неустойка за прострочення повернення об`єкта оренди за період з 01.04.2025 по 06.10.2025, яка за розрахунком Департаменту складає 24 938,83 грн., однак не додає розрахунку до позову (додана табличка не є розрахунком, а якимись невідомо звідки взятими числами), не враховує сплачених платежів, та ігнорує рішення та постанови суду, в яких суд вже визначив неустойку по даному договору.
- Відповідачем сплачені всі орендні платежі за спірний період, що підтверджується банківськими виписками доданими до відзиву. Так позивачем, який вимагає сплати 95% неустойки належної КП «Тепломережі міста Одеси» саме на його рахунок, не враховані сплачені відповідачем на рахунок КП «ТМО» платежі на суму 6 074,95 грн., та всупереч рішення суду здійснена індексація неустойки.
- Відповідач надає власний розрахунок: ( (1003,10х2) х 6 місяців + 401,24 (за шість днів) ) – (6 074,95 грн. (сплачених на рахунок балансоутримувача КП «ТМО») + 639,45 грн. (сплачених ДКВ ТМО)) = 12 438,44 – 6714,4 = 5 724,04 грн. Отже сума неустойки не може перевищувати: 5 724,04 грн. 
- Відповідач просить застосувати ч.3 ст.551 ЦКУ та зменшити розмір санкцій, як надмірно великих порівняно із збитками кредитора, враховуючи виконання зобов`язання боржником та не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу, на 95 % від суми, що могла бути стягнена, тобто до 286,2 грн.
Обставини справи, встановлені судом.
18.07.2013 між Комунальним підприємством “Теплопостачання міста Одеси” (Орендодавець) та Приватним акціонерним товариством “МТС Україна” (нині - Приватне акціонерне товариство «ВФ УКРАЇНА», Орендар, відповідач) укладений договір оренди №ТГО-296/13, згідно з яким Орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування об`єкт оренди загальною площею 2,0 кв.м, яке розташовано за адресою: м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 57 (Частина крівлі будівлі ЦТП № 64) (об`єкт оренди). 
Відповідно до п.1.2 договору передача в оренду об`єкта, зазначеного у п.1.1. цього договору, здійснюється на підставі Цивільного та Господарського кодексів України, Розпорядження міського голови від 11.07.2013 № 726-01р “Про передачу в оренду Приватному акціонерному товариству “МТС Україна” частини дахів центральних теплових пунктів, що розташовані в м. Одеса”.
Згідно з п.1.3 договору термін дії договору оренди: з 18.07.2013 до 18.06.2016.
Відповідно до п.п.2.1,2.2 договору орендна плата визначається на підставі ст. 19 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”, Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України 04.10.1995 року з наступними змінами та доповненнями, рішень Одеської міської ради і виконкому Одеської міської ради. 
За орендоване нерухоме майно орендар, зобов`язується сплачувати орендну плату, що становить за перший, після підписання договору оренди, місяць 402,70 грн. (без урахування податку на додану вартість та індексу інфляції) та є базовою ставкою орендної плати за місяць. Орендна плата з урахуванням податку на додану вартість складає 483,24 грн., ПДВ 80,54 грн. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за минулий місяць на щомісячний індекс інфляції, що друкується Мінстатом України. Податок на додану вартість розраховується відповідно до вимог чинного законодавства.
Згідно з п.2.4 договору орендар вносить орендну плату щомісячно до 15 числа поточного місяця, незалежно від результатів його господарської діяльності.
Відповідно до п.4.4 договору після закінчення строку дії договору чи у випадку його дострокового розірвання, орендар зобов`язаний у 15-денний термін передати орендодавцю приміщення за актом у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі їх в оренду та відшкодувати орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) об`єкта оренди.
Згідно п.п.7.7,7.8 договору після закінчення строку дії договору, орендар має переважне право на його продовження на нових умовах, у разі належного виконання ним умов договору та за відсутності у орендодавця наміру щодо передачі об`єкта оренди на наступний термін на конкурсних засадах. 
У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
Відповідно до п.7.11 договору дія договору оренди припиняється внаслідок, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.
18.07.2013 сторонами складено акт приймання-передачі до договору оренди № ТГО-296/13, згідно з яким Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування частину покрівлі будівлі ЦТП № 64 площею 2,0 кв.м., розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Ільфа та Петрова, 57, та перебуває на балансі КП “Теплопостачання міста Одеси”, під розміщення телекомунікаційного обладнання.
16.04.2018 між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради (Орендодавець, позивач) та Приватним акціонерним товариством «ВФ УКРАЇНА» (Орендар, відповідач) було укладено додатковий договір №1 про внесення змін до вказаного договору оренди від 18 липня 2013р. № ТГО-296/13, згідно з яким сторони дійшли згоди про наступне:
1.1. Керуючись рішенням Одеської міської ради від 26.04.2017 року № 1962 - VII “Про визнання таким, що втратило чинність, рішення Одеської міської рад від 27.06.2006 року № 56-V “Про впорядкування роботи виконавчих органів Одеської міської ради з виконання функцій орендодавця нежилих приміщень, що знаходяться в комунальній власності територіальної громади м. Одеси”, рішенням Одеської міської ради від 26.07.2017 № 2284 - VII “Про визначення органу, уповноваженого управляти майном, яке є комунальною власністю територіальної громади міста Одеси”, та на підставі акту приймання - передачі від 16 квітня 2018 р. у преамбулі та розділі “Місцезнаходження сторін” договору назву орендодавця змінено на “Департамент комунальної власності Одеської міської ради”.
1.2. У преамбулі цього договору назву орендаря змінено на “Приватне акціонерне товариство “ВФ Україна”.
1.3. Пункт 1.3. розділу “Предмет договору” доповнено наступним: “ 1.3. Продовжити термін дії цього договору до 01 червня 2018 року”.
1.4. Підпункт 2.2. пункту 2. “Порядок розрахунків” договору доповнено наступним: “З 01.01.2018 Орендар перераховує орендну плату, у встановленому даним договором розмірі, з урахуванням індексу інфляції та ПДВ на поточний рахунок департаменту комунальної власності Одеської міської ради: № 37326027001909, банк одержувача ГУДКСУ в Одеській області МФО 828011 код ЄДРПОУ 26302595”. 
Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за минулий місяць на щомісячний індекс інфляції, що друкується Мінстатом України. 
Податок на додану вартість розраховується відповідно до вимог чинного законодавства.
Розподіл щомісячної суми орендної плати та перерахування її на рахунок балансоутримувача та орендодавця проводиться орендарем у порядку, визначеному рішенням Одеської міської ради про бюджет міста Одеси на відповідний бюджетний рік.
1.5 Орендар зобов`язаний вносити орендну плату щомісячно до 15 числа поточного місяця, незалежно від результатів його господарської діяльності”.
1.6. Сплату фактичних витрат за користування водою, каналізацією, газом, електроенергією, центральним опаленням, іншими комунальними послугами, а також земельною ділянкою орендар здійснює за вказаними балансоутримувачем банківськими реквізитами, на підставі наданих балансоутримувачем рахунків.
Додатковий договір №1 від 16.04.2018 підписаний Департаментом комунальної власності Одеської міської ради як орендодавцем, Приватним акціонерним товариством «ВФ УКРАЇНА» як орендарем та погоджений Комунальним підприємством “Теплопостачання міста Одеси” як балансоутримувачем.
06.10.2025 Департаментом комунальної власності Одеської міської ради, Приватним акціонерним товариством «ВФ УКРАЇНА» та Комунальним підприємством “Теплопостачання міста Одеси” підписаний акт повернення з оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності, згідно з яким Орендар передає, а Балансоутримувач приймає із строкового платного користування нерухоме майно, що належить до комунальної власності, а саме: частину покрівлі будівлі ЦТП № 64 загальною площею 2,0 кв.м., розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Сім`ї Глодан, 57.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 05.11.2026 у справі №916/1550/25за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна" про виселення та стягнення 107646,45 гр. позовні вимоги задоволено частково. Закрито провадження в частині позовних вимог про виселення Приватного акціонерного товариства “ВФ УКРАЇНА” з частини крівлі будівлі ЦТП № 64 загальною площею 2,0 кв.м., яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Сім`ї Глодан (Ільфа і Петрова), 57, на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, у зв`язку з відсутністю предмету спору.
Повернуто з державного бюджету Департаменту комунальної власності Одеської міської ради 3028 грн. судового збору, який сплачено платіжною інструкцією № 198 від 11.04.2025.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна" на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради 89705,38 грн неустойки та 2523,33грн. судового збору.
В решті позову – відмовлено. 
Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.02.2026 у справі №916/1550/26 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна" на рішення Господарського суду Одеської області від 05.11.2025 у справі №916/1550/25 задоволено. 
Рішення Господарського суду Одеської області від 05.11.2025 у справі №916/1550/25 – скасовано частково.
Викладено резолютивну частину рішення Господарського суду Одеської області від 05.11.2025 у справі №916/1550/25 в наступній редакції:
« 1. Позовні вимоги задовольнити частково.
2. Закрити провадження в частині позовних вимог про виселення Приватного акціонерного товариства ВФ УКРАЇНА (01601, м. Київ, вул. Лейпцизька, 15, код ЄДРПОУ 14333937) з частини крівлі будівлі ЦТП № 64 загальною площею 2,0 кв.м., яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Сім`ї Глодан (Ільфа і Петрова), 57, на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Артилерійська, 1, код ЄДРПОУ 26302595), у зв`язку з відсутністю предмету спору.
3. Повернути з державного бюджету Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (код 26302595, м. Одеса, вул. Артилерійська, 1) 3028 грн судового збору, який сплачено платіжною інструкцією № 198 від 11.04.2025.
4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна" (код 14333937, м. Київ, вул. Лейпцизька, 15) на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (код 26302595, м. Одеса, вул. Артилерійська, 1) 49 151,77 грн неустойки та 1 382,59 грн судового збору.
3. В решті позову - відмовити.»
Стягнуто з Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на користь Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна" судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 3 633,60 грн.
Предметом спору у справі №916/1550/25 було, серед іншого, стягнення неустойки на підставі ст.785 ЦК України, нарахованої за період з 02.05.2021 по 31.03.2025.
При цьому у постанові Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.02.2026 у справі №916/1550/25 встановлені наступні обставини:
- «Договір № ТГО-296/13 припинив свою дію у зв`язку з закінченням його строку 01.05.2021.»
- «Орендна ставка без ПДВ за квітень 2021 року становить 1003,10 грн.»
Відповідачем також надано до матеріалів справи:
- виписку по рахунку від 15.04.2025 про оплату на рахунок КП «Теплопостачання міста Одеси» 963,59 грн. із призначенням платежу – оплата 95% оренди за 04.2025 дог.ТГО-296/13 від 18.07.2013, в тому числі ПДВ 160,60;
- виписку по рахунку від 15.07.2025 про оплату на рахунок КП «Теплопостачання міста Одеси» 990,82 грн. із призначенням платежу – оплата 95% оренди за 07.2025 дог.ТГО-296/13 від 18.07.2013, в тому числі ПДВ 165,14;
- виписку по рахунку від 15.08.2025 про оплату на рахунок КП «Теплопостачання міста Одеси» 988,84 грн. із призначенням платежу – оплата 95% оренди за 08.2025 дог.ТГО-296/13 від 18.07.2013, в тому числі ПДВ 164,81;
- виписку по рахунку від 15.09.2025 про оплату на рахунок КП «Теплопостачання міста Одеси» 986,86 грн. із призначенням платежу – оплата 95% оренди за 09.2025 дог.ТГО-296/13 від 18.07.2013, в тому числі ПДВ 164,48;
- виписку по рахунку від 16.05.2025 про оплату на рахунок КП «Теплопостачання міста Одеси» 970,33 грн. із призначенням платежу – оплата 95% оренди за 05.2025 дог.ТГО-296/13 від 18.07.2013, в тому числі ПДВ 161,72;
- виписку по рахунку від 16.06.2025 про оплату на рахунок КП «Теплопостачання міста Одеси» 982,94 грн. із призначенням платежу – оплата 95% оренди за 06.2025 дог.ТГО-296/13 від 18.07.2013, в тому числі ПДВ 163,82;
- виписку по рахунку від 30.10.2025 про оплату на рахунок КП «Теплопостачання міста Одеси» 191,57 грн. із призначенням платежу – оплата 95% оренди за 10.2025 дог.ТГО-296/13 від 18.07.2013, в тому числі ПДВ 31,93.
Висновки суду. 
Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
У п.1 ч.2 ст.11 ЦК України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.
За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ст. 759 ЦК України).
В свою чергу припинення договору оренди свідчить про відсутність у орендаря правових підстав для подальшого користування об`єктом оренди, оскільки користування майном за договором є правомірним, якщо воно відповідає умовам укладеного договору та положенням чинного законодавства, які регулюють такі правовідносини з урахуванням особливостей предмета найму та суб`єктів договірних правовідносин.
Відносини найму (оренди) у разі неправомірного користування майном можуть регулюватися умовами договору, що визначають наслідки неправомірного користування майном, та нормами законодавства, які застосовуються до осіб, які порушили зобов`язання у сфері орендних відносин.
Після спливу строку дії договору невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду).
Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві.
Так, в силу положень ч. 2 ст. 785 ЦК України, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.
Неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається як подвійна плата за користування річчю за час прострочення.
Водночас неустойка за частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України має спеціальний правовий режим, який обумовлений тим, що зобов`язання наймача (орендаря) з повернення об`єкта оренди є майновим і виникає після закінчення дії договору. Наймодавець (орендодавець) у цьому випадку позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші ефективні засоби впливу задля виконання відповідного зобов`язання, окрім як використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном.
Як зазначено в постанові Верховного Суду від 06.02.2020 у справі № 915/1429/19, зі змісту частини четвертої статті 291 ГК України вбачається, що правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України. Аналіз частини першої статті 759 та частини першої статті 785 ЦК України дозволяє дійти висновку, що договір найму (оренди) зумовлює право наймача (орендаря) користуватися орендованим майном впродовж строку дії договору із сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору оренди; припинення договору найму зумовлює обов`язок наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Невиконання наймачем обов`язку щодо поверненні речі є підставою для виникнення права наймодавця на застосування до наймача особливого виду майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, який полягає у сплаті наймачем, який прострочив виконання обов`язку щодо повернення речі, неустойки у вигляді подвійної плати за користування річчю за час прострочення відповідно до частини другої статті 785 ЦК України. Особливий статус зазначеної неустойки обумовлений тим, що зобов`язання наймача (орендаря) з повернення об`єкта оренди виникає після закінчення дії договору оренди, і наймодавець (орендодавець) в цьому випадку позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші засоби стимулювання до виконання, окрім використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном. При здійсненні оцінки правомірності заявлених вимог про стягнення неустойки в порядку частини другої статті 785 ЦК України обов`язковим для суду є врахування обставин невиконання орендарем зобов`язання щодо неповернення майна в контексті його добросовісної поведінки як контрагента за договором оренди, та її впливу на обставини неповернення майна орендодавцеві зі спливом строку дії орендних правовідносин.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.10.2019 у справі №904/3315/18, Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 13.12.2019 у справі №910/20370/17.
Зі змісту статей 610, 611, 612 ЦК України вбачається, що невиконання зобов`язання у погоджений сторонами в договорі строк є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, встановлених договором або законом, зокрема, неустойки згідно з частиною другою статті 785 ЦК України. Законодавцем у частині першій статті 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
Для застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 785 ЦК України, необхідна наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання, відповідно до вимог статті 614 ЦК України. Тобто, судам необхідно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов`язку не виконав.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові 02.09.2014 у справі №3-85гс14, а також Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові 11.04.2018 у справі №914/4238/15, постанові 24.04.2018 у справі №910/14032/17 та у постанові 09.09.2019 у справі №910/16362/18.
До предмета доказування при вирішенні спорів щодо стягнення неустойки в порядку частини другої статті 785 ЦК України як подвійної плати за користування орендованим майном після спливу строку дії договору оренди входять обставини, пов`язані невжиттям орендарем належних заходів щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди за наслідком припинення орендних правовідносин, за відсутності умов, які б перешкоджали орендарю вчасно повернути майно орендодавцю у визначений договором оренди строк; умисним ухиленням орендаря від обов`язку щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди; утриманням орендованого майна у володінні орендаря та перешкоджанням орендарем у доступі орендодавця до належного йому об`єкта оренди; відсутністю з боку орендодавця бездіяльності та невчиненням ним дій, спрямованих на ухилення від обов`язку прийняти орендоване майно від орендаря та оформити повернення наймачем орендованого майна.
Обставини вчинення орендарем дій з повернення орендованого майна та відсутність у нього умислу на ухилення від повернення об`єкта оренди виключають можливість застосування орендодавцем до орендаря відповідальності у вигляді неустойки в порядку частини другої статті 785 ЦК України.
Аналогічну правову позицію викладено Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 08.05.2018 у справі №910/1806/17, Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 13.12.2019 у справі №910/20370/17.
В даному випадку судом встановлено, що на підставі укладеного між Комунальним підприємством “Теплопостачання міста Одеси” та відповідачем договору оренди №ТГО-296/13 від 18.07.2013, до якого було внесено зміни щодо особи орендодавця на позивача шляхом укладення додаткового договору №1 від 16.04.2018, відповідачу було передане в строкове платне користування частину крівлі будівлі ЦТП № 64, загальною площею 2,0 кв.м, яке розташовано за адресою: м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова (Сім`ї Глодан), 57 за актом приймання-передачі від 18.07.2013.
Також у постанові Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.02.2026 у справі №916/1550/25 встановлені наступні обставини:
- «Договір № ТГО-296/13 припинив свою дію у зв`язку з закінченням його строку 01.05.2021.», - «Орендна ставка без ПДВ за квітень 2021 року становить 1003,10 грн.»
При цьому, предметом спору у справі №916/1550/25 було стягнення з відповідача неустойки на підставі ст.785 ЦК України, нарахованої за період з 02.05.2021 по 31.03.2025.
Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Поряд з цим, у справі наявний акт повернення з оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності, від 06.10.2025, який свідчить про повернення відповідачем орендованого об`єкту оренди 06.10.2025.
Предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача неустойки за невиконання відповідачем свого обов`язку повернути позивачу орендоване майно за період з 01.04.2025 по 06.10.2025.
Водночас матеріали справи не містять доказів умисного ухилення орендодавця - Департаменту комунальної власності Одеської міської ради щодо прийняття об`єкта оренди від орендаря після закінчення строку дії договору, або ухилення орендодавця від підписання акта приймання-передачі орендованого майна, а також доказів, які свідчать про наявність перешкод у орендаря вчасно повернути майно орендодавцю у визначений договором оренди строк. 
Перевіривши наявний в матеріалах справи розрахунок неустойки, який здійснений позивачем за період з 01.04.2025 по 06.10.2025, та згідно з яким розмір неустойки становить 24 938,83 грн., господарським судом встановлено наступне.
Пунктом 185.1. ст.185 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; ввезення товарів на митну територію України; вивезення товарів за межі митної території України; постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом. З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.
Відповідно до п.188.1. ст.188 ПК України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів). До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних від простроченої суми та інфляційні витрати, відшкодування шкоди, у тому числі відшкодування упущеної вигоди за рішеннями міжнародних комерційних та інвестиційних арбітражів або іноземних судів, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.
При цьому у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі №916/1319/19 викладено наступний висновок щодо застосування норм права.
Податковим Кодексом України, як спеціальним нормативним актом, що визначає будь-які питання щодо оподаткування, елементи податку, підстави для надання податкових пільг та порядок їх застосування, не передбачено включення до бази оподаткування податком на додану вартість будь-яких заходів юридичної відповідальності за порушення господарських зобов`язань юридичною особою, а навпаки, прямо зазначено про те, що до складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені). При цьому, для цілей оподаткування законодавцем не передбачено виключень щодо спеціальної неустойки, передбаченої частиною другою статті 785 ЦК України.
Виходячи з аналізу частини другої статті 785 ЦК України, неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення її повернення, враховуючи природу її виникнення, не генерує додану вартість, оскільки не є товаром або послугою, її виникнення не пов`язане з впливом дій виробника/надавача послуг, розмір такої неустойки не залежить від вартості використаних продавцем/надавачем послуг сировини, інших товарів та додаткових послуг.
Неустойка, нарахована на підставі частини другої статті 785 ЦК України є спеціальною санкцією за порушення законодавства, вона не може бути об`єктом оподаткування податком на додану вартість в силу своєї правової природи як міри відповідальності.
З огляду на таке, Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що при розрахунку розміру неустойки згідно з частиною другою статті 785 ЦК України за неповернення майна з оренди після припинення дії договору найму до її складу не включається податок на додану вартість, який мав би сплачуватися орендарем орендодавцю у випадку правомірного користування майном.
Окрім того, позивачем неправомірно здійснено розрахунок неустойки із врахуванням орендної плати із застосуванням інфляції за кожний місяць після припинення договору оренди, оскільки розмір неустойки має розраховуватися виходячи із розміру орендної плати станом на день припинення договору оренди майна (аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 27.05.2025 у справі №904/8325/21).
За таких обставин, господарським судом самостійно, не виходячи при цьому за межі заявленого позивачем періоду прострочення, здійснено розрахунок неустойки, розмір якої за період з 01.04.2025 по 06.10.2025 за розрахунком суду становить 11 785,75 грн., які підлягають стягненню з відповідача.
Розрахунок розміру неустойки: (((1003,10 грн. х 2) х 6) + ((1003,10 грн. х 2) / 31 х 6)) – 639,75 = 11 785,75 грн.
При цьому господарський суд зауважує, що здійснений судом розрахунок відповідає розрахунку неустойки, який здійснено Південно-західним апеляційним господарським судом у постанові від 02.02.2026 у справі №916/1550/25.
Посилання позивача на те, що станом на квітень 2021 року орендна плата складала 1243,85 грн., господарський суд до уваги не приймає, з огляду на встановлені у постанові Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.02.2026 у справі №916/1550/25 обставини щодо розміру орендної ставки без ПДВ за квітень 2021 року - 1003,10 грн.
Посилання відповідача на здійснення ним сплати всіх орендних платежів за спірний період, що підтверджується банківськими виписками доданими до відзиву, господарський суд до уваги не приймає, з огляду на те, що надані до матеріалів справи виписки по рахунку свідчать про сплату відповідачем 95% оренди на рахунок КП «Теплопостачання міста Одеси», в той час як предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача неустойки на користь позивача, а відтак, обставини щодо здійснення відповідачем оплати на рахунок балансоутримувача не входять до предмету доказування у даній страві.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
З огляду на вищевикладене, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Департаменту комунальної власності Одеської міської ради.
Клопотання відповідача щодо притягнення позивача до відповідальності за невиконання рішень суду, службової невідповідності, зловживання процесуальними правами та здирництво, винесення окремої ухвали та направлення відповідного подання до правоохоронних органів з метою здійснення перевірки дій посадових осіб організації позивача, не підлягає задоволенню господарським судом, з огляду на недоведеність обставин вчинення позивачем дій щодо невиконання рішень суду, службової невідповідності, зловживання процесуальними правами та здирництва. 
Щодо прохання відповідача у відзиві на позов про зменшення розміру санкцій відповідно до ч.3 ст.551 ЦКУ господарський суд виходить з наступного.
Так, суд враховує, що Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 16.08.2024 по справі №910/14706/22 відступив від висновку колегій суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеного у постановах від 29.03.2018 у справі №914/730/17, від 30.10.2019 у справі №924/80/19, та сформував правову позицію про те, що санкція, передбачена частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України, є різновидом неустойки (штрафної санкції), яка є законною неустойкою і застосовується у разі, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі.
Отже, така неустойка, передбачена частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, може бути зменшена судом за правилами частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України.
За частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Правовий аналіз зазначених приписів свідчить про те, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов та на розсуд суду.
Приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним із завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін. Подібні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 11.02.2025 у справі №902/1131/23.
Водночас чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Тому це питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
При цьому в постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду виснувала, що чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір; і обставини (їх сукупність), що є підставою для зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах), мають індивідуальний характер. Розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частин 1, 2 статті 233 Господарського кодексу України та частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, тобто у межах судового розсуду.
Наведені висновки узгоджуються з положеннями закону, які регулюють можливість зменшення розміру штрафних санкцій та є засобом недопущення їх використання ані як засобу для отримання необґрунтованих доходів, ані як способу уникнути відповідальності. У питанні про зменшення розміру неустойки, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, суд щоразу виходить із конкретних обставин.
Такий підхід є усталеним у судовій практиці Верховного Суду (постанови від 11.07.2023 у справі № 914/3231/16, від 10.08.2023 у справі № 910/8725/22, від 26.09.2023 у справі № 910/22026/21, від 02.11.2023 у справі № 910/13000/22, від 07.11.2023 у справі № 924/215/23, від 09.11.2023 у справі № 902/919/22).
За таких обставин, враховуючи, що стягнення неустойки має на меті стимулювання належного виконання зобов`язання, приймаючи до уваги встановлені обставини щодо повернення відповідачем об`єкту оренди, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність), зважаючи на необхідність забезпечення балансу інтересів сторін, а також враховуючи, що позивачем не надано до суду жодних заперечень з приводу заявленого відповідачем прохання у відзиві на позов про зменшення розміру неустойки, господарський суд вважає за необхідне зменшити розмір заявленої до стягнення неустойки на 20 %, тобто зменшити розмір неустойки до 9 428,60 грн.
На підставі ст.129 ГПК України судові витраті щодо сплати судового збору покладаються на обох сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог (із покладенням на відповідача судового збору пропорційно розміру неустойки, визнаного судом обґрунтованим). 
Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд
У Х В А Л И В:

1.Позов Департаменту комунальної власності Одеської міської ради задовольнити частково.
2.Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ВФ УКРАЇНА» (01601, м. Київ, вул. Лейпцизька, 15, код ЄДРПОУ 14333937) на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, Одеська обл., м. Одеса, вул. Артилерійська, 1, код ЄДРПОУ 26302595) неустойку за прострочення повернення об`єкта оренди в розмірі 9 428 (дев`ять тисяч чотириста двадцять вісім) грн. 60 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 258 (одна тисяча двісті п`ятдесят вісім) грн. 21 коп.
3.У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.
Повне рішення складено 18.05.2026

Суддя Г.Є. Смелянець