ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

20 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 340/8355/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Кругового О.О., Шлай А.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 січня 2026 року (суддя 1-ї інстанції Петренко О.С.) в адміністративній справі №340/8355/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
12.12.2025 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ПФУ в Тернопільській області №111450002866 від 24.09.2025 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";
- зобов`язати ГУ ПФУ в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, зі зниженням пенсійного віку, відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 16.09.2025.
Позовні вимоги обґрунтовані незгодою з відмовою відповідача у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки пенсійному органу була подана довідка Клесівської селищної ради Сарненського району Рівненської області від 04.11.2020 №3112 про постійне проживання та реєстрацію позивачки в с. Рудня-Карпилівська з 11.09.1969 по 12.01.1987, з 31.10.1990 по 22.01.1993, на території, яка віднесена до третьої зони гарантованого добровільного відселення відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та посвідчення поторпілої від Чорнобильської катастрофи (категорії 3).
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 січня 2026 року позов задоволений.
Відповідачем на вказане рішення суду першої інстанції подано апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, або у зв`язку із роботою в такій місцевості. Оскільки період проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить менше 3 років (02 роки 02 місяці 01 день), що є недостатнім для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку. На думку скаржника право на застосування положень статті 55 Закону №796-XII щодо виходу на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку мають лише ті особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше 3 років, і вказана обставина повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами. Також скаржник зазначає про неврахування судом першої інстанції при ухвалені рішення висновків Верховного Суду зокрема, що викладені у постановах від 19 вересня 2019 року у справі № 556/1172/17, від 17 червня 2020 року у справі № 572/456/17 та від 11 березня 2024 року №500/2422/23 та інших.
Позивачем подані пояснення на апеляційну скаргу в яких просить відмовити у її задоволенні. У поясненнях зазначила, що судом ухвалено рішення у відповідності до норм чинного законодавства та поданих позивачем документів, які зокрема підтверджують наявний у неї статус потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорії 3).
Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, пояснень на апеляційну скаргу, колегія суддів доходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що позивач має посвідчення особи потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії НОМЕР_1 від 12.12.1993, виданого Рівненською облдержадміністрацією (а.с11).
16.09.2025 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України Кіровоградській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 24.09.2025 №111450002866 позивачу відмовлено у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, оскільки факт проживання особи в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 становить 02 роки 02 місяці 01 день, що є недостатнім для призначення пенсії за віком (а.с.9).
Вважаючи відмову відповідача протиправною, позивач звернулася до суду із цим позовом.
Суд першої інстанції задовольняючи позов виходив з того, що позивач має право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, з огляду на наявність у неї посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, яке у повній мірі підтверджує той факт, що особа з моменту аварії на ЧАЕС та станом на 1 січня 1993 року постійно проживав або постійно працював чи постійно навчався у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Спірним у справі є наявність права у позивачки на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Згідно зі статтею 16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.
В ухваленому на виконання статті 16 Конституції України Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі Закон № 796-ХІІ), який визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, передбачено додаткові гарантії соціального захисту для вказаних осіб - комплекс заходів у вигляді пільг, компенсацій і гарантій.
Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, визначені у статті 55 Закону № 796-XII, частиною першою якої перебачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Пунктом 2 ч.1 ст. 55 Закону № 796-XII встановлено, зокрема, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зменшення пенсійного віку - 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років. При цьому початкова величина зниження пенсійного віку (на 3 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Згідно примітки цієї статті, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Відповідно до частини третьої статті 55 Закону № 796-XII призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.
Наведені норми законодавства дають підстави для висновку, що умовами для виникнення в особи права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до абзацу 4 пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII є:
1) наявність відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу;
2) факт проживання та (або) праці такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років до 01.01.1993;
3) досягнення необхідного віку для призначення пенсії, зменшеного на відповідну кількість років відповідно до статті 55 Закону № 796-XII.
На виконання положень Закону № 1058-ІV постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Порядок № 22-1).
Абзацом 2 підпункту 7 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку. Для потерпілих від Чорнобильської катастрофи такими документами є:
документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;
посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи.
Таким чином, підставою для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні радіаційного забруднення.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 29 січня 2020 року у справі № 572/245/17 та від 17 червня 2020 року у справі № 572/456/17.
Крім того, у постановах від 19 вересня 2019 року у справі № 556/1172/17, від 11 березня 2024 року у справі № 500/2422/23, від 19 вересня 2024 року у справі № 460/23707/22, від 02 жовтня 2024 року у справі № 500/551/23 Верховний Суд також зазначив про те, що виникнення права на зменшення пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням, або у зв`язку з роботою в такій місцевості. При цьому зменшення пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.
На підставі викладеного та враховуючи наведені висновки та встановлений абзацом 2 підпункту 7 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 перелік документів, що подається особою для призначення їй пенсії зі зменшенням пенсійного віку, зауважує, що наявність посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII.
Вказаний висновок застосовано у постанові Верховного Суду від 11.11.2024 у справі №460/19947/23. 
Вагомим доказом у цій справі є встановлений факт фізичного перебування особи - позивача на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою/навчанням на цій території.
Враховуючи вищезазначене, обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі ч. 2 ст. 55 Закону №796-XII є факт проживання та (або) праця такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років з моменту аварії до 01.01.1993.
При цьому особам, які проживали у зоні радіологічного контролю в період з моменту аварії по 31.07.1986, встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку - 3 роки.
Як слідує з матеріалів справи, пенсійний орган відмовив ОСОБА_1 у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII, оскільки станом на 01.01.1993 вона не проживала (відпрацювала) в зоні гарантованого добровільного відселення 3 роки, документами не підтверджено такого факту проживання.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та є громадянкою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується відповідним посвідченням 3 категорії. (а.с. 11)
Відповідно до довідки, виданою виконавчим комітетом Клесівської селищної ради Сарненського району Рівненської області від 04.11.2020 №3112 про постійне проживання та реєстрацію ОСОБА_1 в с. Рудня-Карпилівська з 11.09.1969 по 12.01.1987, з 31.10.1990 по 22.01.1993, на території, яка віднесена до третьої зони гарантованого добровільного відселення відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». (а.с. 10)
Проте відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_2 від 29.08.1986, вона з 05.07.1985 по 29.08.1986 навчалась в росії, а з 29.08.1986 по 30.06.1988 працювала прядильницею в росії.(а.с. 12)
Отже враховуючи самостійно подані позивачкою докази, на момент аварії на ЧАЕС (26.04.1986) та по 31.07.1986, ОСОБА_1 не проживала та не працювала, не навчалась у зонах визначених ст. 55 Закону №796-XII, а отже початкова величина зниження пенсійного віку, як це передбачено приміткою вказаної статті, до неї не застосовується.
Також відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_2 від 29.08.1986, позивачка з 06.09.1988 по 12.10.1990 працювала у Казахстані. (а.с. 12 на звороті).
Таким чином а ні росія, а ні Казахстан не віднесені до території гарантованого добровільного відселення, таким чином відповідач правильно не врахував періоди навчання, проживання і роботи на територіях цих країн до періоду проживання на території гарантованого добровільного відселення, а також без визначення початкової величини зниження пенсійного віку.
Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_2 від 29.08.1986, позивачка з 06.11.1990 по 24.11.1994 працювала на Сарненському заводі продтоварів (Рівненська область). Саме ця територія належить до зони гарантованого добровільного відселення (як 3-я зона радіоактивного забруднення внаслідок аварії на ЧАЕС). 
Отже позивачка має 2 роки 02 дні та 01 день проживання в зоні гарантованого добровільного відселення.
Виходячи з наведеного, апеляційний суд погоджується з доводами скаржника, що період фактичного проживання позивачки на території гарантованого добровільного відселення складає менше 3 років, а факт навчання, роботи і проживання в росії та Казахстані виключає можливість її постійного проживання в селі с. Рудня-Карпилівська, Сарненського району Рівненської області саме у періоди зазначені у довідці поданій до пенсійного органу та до суду.
Таким чином, оскільки матеріали справи не містять належних доказів факту постійного проживання та (або) роботи ОСОБА_1 на території гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993, як і відсутні докази для застосування початкової величини зниження пенсійного віку, то вона не має права на призначення пенсії за віком зі зменшення пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ.
Тому суд першої інстанції безпідставно задовольнив позов.
З огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем доведено правомірність прийняття оскарженого рішення, тому підстави для його скасування, як і для задоволення позовних вимог, відсутні.
Оскільки доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження, рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову позивачу у задоволенні її позовних вимог.
Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області – задовольнити.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 січня 2026 року в адміністративній справі №340/8355/25 – скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.
У задоволенні позову відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.
Повне судове рішення складено 20 травня 2026 року.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш 

суддя О.О. Круговий 

суддя А.В. Шлай