Справа № 405/2723/25
2/405/780/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року м. Кропивницький

Подільський районний суд міста Кропивницького у складі:
головуючого судді Драного В.В.
при секретарі Дятел О.В.
розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Подільський відділ державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з нерухомого майна, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Позненко Ю.В., звернулася до суду з позовом до відповідачів ГУНП в Кіровоградській області, ГУ ДПС у Кіровоградської області, третя особа – Подільський ВДВС у місті Кропивницькому Південного МУМЮ (м. Одеса) про зняття арешту з нерухомого майна, а саме 1/3 частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису про обтяження 13250540 від 15.11.2012 року. В обґрунтування позову вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 . Звернувшись до нотаріуса з метою отримання спадщини було з`ясовано, що 1/3 частки квартири перебуває під арештом, накладеним постановою старшого слідчого СУ УМВС України в Кіровоградській області Яблуновським Г.А. від 15.11.2012 року за № 13250540 реєстратором: Кіровоградська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 25009, Кіровоградська область, вулиця Габдрахманова, 3. Вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05.07.2013 року, який набрав законної сили, було засуджено ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 307 КК України на 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю. На виконання вироку було відкрито виконавче провадження, яке було завершено та повернуто стягувачу. Станом на 07.05.2025 року на виконанні у відділі виконавчої служби відсутні відкриті виконавчі провадження боржником яких виступає ОСОБА_1 . Відбувши покарання ОСОБА_1 умовно достроково звільнився з місця позбавлення волі. Однак на стадії досудового слідства було накладено арешт на 1/3 частину квартири, яка належала померлому батьку позивачки, проте не була конфіскована. На даний час закінчився строк давності виконання вироку Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05.07.2013 року відносно ОСОБА_1 . Вважає, що дана заборона порушує її право власності на нерухоме майно, внаслідок чого вона позбавлена можливості в повному обсязі розпоряджатися своїм майном. 
За таких обставин просить зняти арешт з 1/3 частини квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який накладний на підставі постанови про накладення арешту на майно, 15 листопада 2012 року, старшим слідчим СУ УМВС України в Кіровоградській області Яблуновським Г.А., що зареєстровано 15.11.2012 року за № 13250540 реєстратором: Кіровоградська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 25009, Кіровоградська область, вулиця Габдрахманова, 3, та виключити вказане обтяження з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
Ухвалою суду від 13.05.2025 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, витребувано у Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 належним чином завірені копії матеріали спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою суду від 11.12.2025 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті.
Представник позивача – адвокат Позненко Ю.В. 29.01.2026 року за № 3064 подав до суду заяву, зі змісту якої вбачається, що він позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити, справу розглядати без його участі.
Представники відповідачів та третьої особи у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України, причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи не надали, відзивів на позовну заяву від відповідачів та пояснень по суті справи від третьої особи до суду не надходило.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
За таких обставин, суд вирішує справу на підставі наявних матеріалів та доказів.
Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач є дочкою ОСОБА_2 , що підтверджено актовим записом про народження № 2216 від 07.11.2006 року (а.с. 24-25).
ОСОБА_1 був власником 2/3 частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 30.08.2024 року № 393009815 (а.с. 19-20).
Також, як вбачається з цієї Інформації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис про обтяження № 13250540, вид обтяження арешт нерухомого майна, 1/3 частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано: 15.11.2012 реєстратором: Кіровоградська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 25009, Кіровоградська область, вулиця Габдрахманова, 3, підстава обтяження: постанова про накладення арешту на майно, Кримінальна справа № 30-1038, 15.11.2012, старший слідчий СУ УМВС України в Кіровоградській області Яблуновський Г.А.
Арешт на вказане майно було накладено в ході розслідування кримінальної справи № 30-1038 відносно ОСОБА_1 , з метою забезпечення вироку суду в частині конфіскації майна по даній кримінальній справі (а.с. 36).
Вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05.07.2013 року, який набрав законної сили, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кіровоград, українця, громадянина України, з професійно - технічною освітою, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, не працюючого, інваліда 3-ої групи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, засуджено за ч. 2 ст. 307 КК України на 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю (а.с. 27-31).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер у віці 41 рік (а.с. 26).
Постановою державного нотаріуса Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 Кушнір Вікторії від 25.03.2025 року відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальних дій щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її батька ОСОБА_1 (а.с. 18-19). 
З листа начальника Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 07.05.2025 рок за № 21149/33.17-27/3 вбачається, що станом на 07.05.2025 року на виконанні у відділі виконавчої служби відсутні відкриті виконавчі провадження боржником яких виступає ОСОБА_2 (а.с. 32).
У листа в.о. начальника Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградської області від 24.04.2025 року за № 6090/6/11-28-05-01-03 на запит про стан виконання вироку Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05.07.2013 року відносно ОСОБА_1 зазначено, що виконання покарань у вигляді конфіскації майна здійснюється державною виконавчою службою районних (міських) управлінь юстиції за місцем перебування майна, тому перевірити надходження таких виконавчих документів до контролюючих органів виявляється неможливим, відповідно відсутня можливість надати запитувану інформацію (а.с. 33-34).
Відповідно до ч. 1 ст. 80 КК України в редакції яка діяла на дату винесення вироку, Особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: 1) два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі засудження до покарання у виді обмеження волі за злочин невеоикрї тяжкості; 3) п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за злочин середньої тяжкості, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин.
Питання про конфіскацію майна вирішується у порядку, встановленому КПК України та КК України. Згідно з ч.2 ст.52 КК України додатковим покараннями є, зокрема, конфіскація майна.
Покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого (ч.1 ст. 59 КК України).
Відповідно до ст. 12 КВК України покарання у виді штрафу і конфіскації майни виконує Державна виконавча служба у випадках та в порядку, передбачених цим Кодексом та законами України конфіскації майна.
Статтею 48 КВК України передбачено, що суд, який постановив вирок, що передбачає як додаткове покарання конфіскацію майна, після набрання ним законної сили надсилає виконавчий лист, копію опису майна і копію вироку для виконання Державній виконавчій службі, про що сповіщає відповідну фінансову установу. У разі відсутності у справі опису майна засудженого надсилається довідка про те, що опису майна не проводилося. Виконання покарання у виді конфіскації майна здійснюється Державною виконавчою службою за місцезнаходженням майна відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».
Конфіскації підлягає майно, що є у власності засудженого. Спори, пов`язані з конфіскацією майна, вирішуються в порядку, встановленому законом (ч.ч.1,3 ст.49 КВК України).
Відповідно до статті 152 КВК України підстави звільнення від відбування покарання є закінчення строків давності виконання обвинувального вироку.
Спеціальним законом, що регулював порядок вчинення виконавчих дій на час виконання вироку в частині конфіскації майна, був Закон № 606-XIV.
Положеннями Закону України «Про виконавче провадження» передбачено обов`язок виконавця зняти арешт у разі закінчення виконавчого провадження за умови відсутності законодавчих обмежень, визначених у частині першій статті 38 Закону України «Про виконавче провадження».
Як встановлено судом виконавче провадження щодо ОСОБА_1 закінчено. ОСОБА_1 відбув покарання, майно не було конфісковано. У 2021 році ОСОБА_1 помер.
Згідно з ч.2 ст. 40-1 Закону №606-XIV виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягувачем є держава, у випадках, передбачених пп.2-6 ч.1 ст. 40 цього Закону, повертається до суду або іншого органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.
Виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві: якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; якщо у боржника відсутнє майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу, або майно, визначене виконавчим документом, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (п.п.2-6 ч.1 ст. 40 Закону№606-XIV).
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України 1960 року вирок, що набрав законної сили, звертається до виконання судом, який постановив вирок, не пізніше як через три доби з дня набрання ним законної сили або повернення справи з апеляційної чи касаційної інстанції. У разі якщо вирок або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, суд видає виконавчий лист, який надсилається на виконання органам державної виконавчої служби відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Органи, що виконують вирок, постанову або ухвалу, повідомляють суд, який їх постановив про їх виконання.
Статтею 537 КПК України 2012 року (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) урегульовані питання, які вирішуються під час виконання вироків. Положеннями ст.539 КПК України 2012 року визначено порядок вирішення судом питань, які виникають під час виконання вироку. Проте зазначеними нормами закону не встановлено порядку скасування арешту, накладеного в порядку виконання вироку про конфіскацію майна, як вид покарання. Відсутнє і посилання на можливість такого скасування за правилами ЦПК України.
Крім того, положеннями КПК України 2012 року (розділомVIII) не встановлено порядок оскарження рішення, дій або бездіяльності органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб стосовно виконання судового рішення щодо конфіскації майна у кримінальному провадженні.
Статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.04.1999 року № 606-ХІУ (у редакції, що діяла на момент винесення постанови) передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами в першу чергу звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних організаціях, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів. Стягнення на майно боржника звертається в розмірах і обсягах, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням витрат на виконання та стягнення виконавчого збору. У випадках коли боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.
Згідно із частиною 1 статті 55 Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-ХІУ арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.
Приписами ст. 40, 40-1 Закону України «Про виконавче провадження» ( в ред. чинній на момент винесення постанови) визначено, що виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві в тому числі: 2) якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 6) якщо у боржника відсутнє майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу, або майно, визначене виконавчим документом, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Про наявність обставин, зазначених у пунктах 2 - 6 частини першої цієї статті, державний виконавець складає акт.
Про повернення виконавчого документа і авансового внеску стягувачеві державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, і може бути оскаржена до суду в 10-денний строк. Повернення виконавчого документа стягувачеві з підстав, передбачених пунктами 2 - 6 частини першої цієї статті, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання в межах строків, встановлених статтею 21 цього Закону.
Виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, повертається до суду, який його видав, у разі відновлення судом строку для подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ та прийняття цієї апеляційної скарги до розгляду. Виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягувачем є держава, у випадках, передбачених пунктами 2 - 6 частини першої статті 40 цього Закону, повертається до суду або іншого органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ. Про повернення виконавчого документа державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, і може бути оскаржена до суду в 10-денний строк.
Відповідно до ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV (в редакції, чинній на момент винесення постанови про арешт майна та на момент існування виконавчого провадження), у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.
Аналогічні норми містить й чинна редакція Закону України від 02.06.2016 №1404 «Про виконавче провадження», а саме ч.1 ст.40.
Відповідно до ч.2,5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» №1404 (в редакції, на момент звернення позивача до суду), у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
Згідно з ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»№ 1404, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного участині шостійстатті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбаченіпунктом 12 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).
Згідно із ч. 1ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1ст. 1297 ЦК України).
У спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння, та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини.
Як встановлено судом, наявність арешту на майно спадкодавця ОСОБА_1 перешкоджає позивачу, як спадкоємиці за законом, оформити спадщину на майно та стало підставою для відмови нотаріуса видати їй свідоцтво про право на спадщину.
Відповідно до статті 1 «Захист власності» Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який ратифікований Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів: або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Виходячи з викладеного вище, оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право не має змоги, на час звернення із позовною заявою до суду за наявності арешту, накладеного на майно, порушується право власності позивача на спадкове майно, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Враховуючи, що на день ухвалення рішення пройшов строк давності щодо виконання додаткового покарання, виконавче провадження закрито, на виконанні у відділі виконавчої служби відсутні відкриті виконавчі провадження боржником яких виступає ОСОБА_1 , порушене право позивача підлягає судовому захисту у заявлений спосіб шляхом припинення дії відповідного обтяження, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 19, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області (25006, м. Кропивницький, вул. В. Чміленка, 41), Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградської області (25006, м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, 55), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Подільський відділ державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (25006, м. Кропивницький, вул. Преображенська, 20) про зняття арешту з нерухомого майна – задовольнити.
Скасувати арешт з 1/3 частини квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який накладний на підставі постанови про накладення арешту на майно, 15 листопада 2012 року, старшим слідчим СУ УМВС України в Кіровоградській області Яблуновським Г.А., що зареєстровано 15.11.2012 року за № 13250540 реєстратором: Кіровоградська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 25009, Кіровоградська область, вулиця Габдрахманова, 3.
Виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження у вигляді арешту нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження 13250540.
Судові витрати залишити по фактично понесених позивачем.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його підписання до Кропивницького апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Подільського районного суду 
міста Кропивницького В.В. Драний