ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
18 травня 2026 року 	Справа № 280/1345/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Стрельнікової Н.В. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - третя особа) в якому просила суд:
1. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 083950027718 від 19.01.2026 про відмову в частині перерахунку пенсії ОСОБА_1 .
2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоди роботи та навчання з 29.08.1983 по 29.08.1985, з 27.08.1985 по 22.06.1991, з 01.08.1991 по 01.08.1992, з 01.08.1992 по 31.08.1992 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 .
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи з 01.08.1991 по 01.08.1992, з 01.08.1992 по 31.08.1992, з 01.04.2000 по 01.09.2010, з 01.09.2010 по 29.12.2012, з 04.05.2016 по 05.10.2025 до стажу роботи, який дає право на призначення одноразової грошової допомоги в розмірі 10 (десяти) місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п. 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.01.2026 про призначення та виплату їй одноразової грошової допомоги в розмірі 10 (десяти) місячних пенсій станом на день її призначення як медичному працівнику, яка працювала на посадах, що дають право на вислугу років та виходить на пенсію за віком відповідно до п. 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 12.01.2026 позивач повторно звернулася через особистий кабінет на порталі Пенсійного фонду України до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявами про призначення та виплату їй одноразової грошової допомоги в розмірі 10 (десяти) місячних пенсій станом на день її призначення як медичному працівнику, яка працювала на посадах, що дають право на вислугу років та виходить на пенсію за віком відповідно до п. 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058 та заяву про зарахування до загального страхового стажу для розрахунку пенсії періодів роботи і навчання Киргизькій РСР до 1992 року (копії заяв додаються до позову, оригінали є в наявності у позивача). За принципом екстериторіальності заяви позивача було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області та прийнято рішення №083950027718 від 19.01.2026 про відмову в частині перерахунку пенсії , відповідач взагалі не зарахував позивачу до загального страхового стажу період роботи з 29.08.1983 по 29.08.1985, періоди навчання з 27.08.1985 по 22.06.1991 та з 01.08.1991 по 01.08.1992, період роботи з 01.08.1992 по 31.08.1992 в Киргизькій РСР, не зарахував до стажу, який дає право для отримання виплати грошової допомоги періоди роботи з 01.08.1991 по 01.08.1992, з 01.08.1992 по 31.08.1992, з 01.04.2000 по 06.10.2025, чим фактично відмовив позивачу у призначенні та виплаті їй одноразової грошової допомоги в розмірі 10 (десяти) місячних пенсій станом на день її призначення як медичному працівнику, яка працювала на посадах, що дають право на вислугу років та виходить на пенсію за віком відповідно до п. 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058 та у зарахуванні до загального страхового стажу періодів роботи та навчання в Киргизькій РСР .З огляду на наведене, вважає рішення відповідача щодо відмови у зарахуванні такого періоду її роботи до страхового стажу та як наслідок відмови у перерахунку пенсії і виплаті одноразової грошової допомоги в розмірі десяти місячнихонду України до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькі
Ухвалою суду від 03.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач подав відзив на позов, згідно з якими позовні вимоги не визнав. На обґрунтування своїх заперечень зазначив, що згідно наданих заявником при зверненні документів страховий стаж, який дає право для отримання виплати грошової допомоги, згідно з пунктом 7-1 розділу XV Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” становить 7 років 3 місяці 5 днів. До стажу, який дає право для отримання виплати грошової допомоги, не зараховано період роботи 01.04.2000-06.10.2025 період роботи завідувачем відділу, оскільки дана посада відсутня в постанові КМУ № 909 від 04.11.1993 р. “Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років”. До загального страхового стажу не зараховано період навчання з 01.08.1991 по 22.06.1992 згідно посвідчення №73, період навчання з 01.09.1985 по 24.06.1991 згідно диплома НОМЕР_2 в Киргизії, оскільки відсутнє документальне підтвердження від іншої держави колишнього СРСР про нездійснення призначення пенсії за стаж набутий до 01.01.1992 року, згідно Порядку підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 01.01.1992 року за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для зарахування їх до страхового стажу, затвердженого постановою КМУ від 16.05.2025 року № 562. У разі відсутності документів про неотримання в іншій державі пенсійних виплат заявник зазначає причини неможливості їх отримання та може звернутися до територіального органу Пенсійного фонду України за допомогою в поданні до іншої держави запиту щодо відповідних документів. Рекомендовано звернутися до відділу обслуговування громадян для надсилання до органу, що здійснює пенсійне забезпечення в іншій державі, запит щодо підтвердження нездійснення пенсійних виплат особі, яка проживає в Україні, за вищевказаний період роботи. З огляду на викладене, позивачу відмовлено у перерахунку пенсії — нарахуванні грошової допомоги, що не підлягає оподатконду України до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькі області із заявами про призначення та виплату їй одноразової грошової допомоги в розмірі 10 (десяти) місячних пенсій станом на день її призначення як медичному працівнику, яка працювала на посадах, що дають право на вислугу років та виходить на пенсію
Від третьої особи до суду надійшли письмові пояснення у яких зазначено наступне. для визначення права на виплату грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV обов`язковим документом є довідка про періоди роботи, які дають право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з зазначенням інформації про наявність відпусток без збереження заробітної плати. З аналізу наведених норм законодавства можна дійти висновку, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії. Пенсійним фондом України роз`яснено та доведено до відома листом від 08.08.2022 № 2800-030102-9/32587, що при обчисленні страхового стажу, який дає право на виплату грошової допомоги згідно з пунктом 7-1 розділу ХV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», необхідно керуватись листом Міністерства соціальної політики України від 14.05.2014 № 613/039/97-14, надісланим на адреси головних управлінь листом Пенсійного фонду України від 22.05.2014 № 13565/02-20, згідно з яким до страхового стажу, який визначає право на виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, зараховується час перебування у відпустках без збереження заробітної плати тривалістю не більше 1 місяця в рік. Для обчислення страхового стажу, який дає право на виплату грошової допомоги згідно з пунктом 7-1 розділу XV Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” надаються документи про періоди перебування у відпустках без збереження заробітної плати до 01.01.2004р. Враховуючи вионду України до Головного управління Пенсійного фон
страхового стажу, який дає право на виплату грошової допомоги згідно з пунктом 7-1 розділу ХV Закону № 1058, заявником надаються документи, зокрема про періоди перебування у відпустках без збереження заробітної плати до 01.01.2004. За період з 01.01.2004 обчислення страхового стажу, який дає право на виплату грошової допомоги згідно з пунктом 7-1 розділу ХV Закону № 1058, здійснюється за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку. Таким чином, виходячи з вищезазначеного, умови для нарахування та виплати позивачу грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій не дотримані, отже підстави для задоволення вимог повністю відсутні. Щодо зарахування до загального страхового стажу періоду роботи з 29.08.1983 по 29.08.1985, періодів навчання з 27.08.1985 по 22.06.1991 та з 01.08.1991 по 01.08.1992, періоду роботи з 01.08.1992 по 31.08.1992 в Киргизькій РСР та Республіці Киргизстан. До загального страхового стажу позивачки не зараховано період навчання з 01.08.1991 по 22.06.1992 згідно посвідчення №73, період навчання з 01.091985 по 24.06.1991 згідно диплома НОМЕР_2 в Киргизії, оскільки відсутнє документальне підтвердження від іншої держави колишнього СРСР про нездійснення призначення пенсії за стаж набутий до 01.01.1992 року, згідно Порядку підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 01.01.1992 року за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для зарахування їх до страхового стажу, затвердженого постановою КМУ від 16.05.2025 року № 562. У разі відсутності документів про неотримання в іншій державі пенсійних виплат заявник зазначає причини неможливості їх отримання та може звернутися до територіального органу Пенсійного фонду України за допомогою в поданні до іншої держави запиту щодо відповідних документів. Враховуючи вищезазначене, позивачці відмолено у проведенні перерахунку відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, в зв`язку відсутністю законних підстав.
Згідно з ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України, при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.
Позивачка перебуває на обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України та з 06.10.2025 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі – Закон №1058-IV).
12.01.2026 року позивачка звернулась із заявою до територіальних органів Пенсійного фонду України про перерахунок — допризначення, для отримання виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій.
Заява була розглянута за принципом екстериторіальності Головного у Вінницькій області, за результатами чого було прийнято рішення про відмову № 083950027718 від 19.01.2026 року.
За принципом екстериторіальності заява позивача була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області та прийнято рішення №083950027718 від 19.01.2026 про відмову в частині перерахунку пенсії.
У рішенні №083950027718 від 19.01.2026 зазначено: «згідно наданих заявником при зверненні документів страховий стаж, який дає право для отримання виплати грошової допомоги, згідно з пунктом 7-1 розділу XV Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” становить 7 років 3 місяці 5 днів.
До стажу, який дає право для отримання виплати грошової допомоги, не зараховано період роботи 01.04.2000-06.10.2025 період роботи завідувачем відділу, оскільки дана посада відсутня в постанові КМУ № 909 від 04.11.1993 р. “Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років”.
До загального страхового стажу не зараховано період навчання з 01.08.1991 по 22.06.1992 згідно посвідчення №73, період навчання з 01.09.1985 по 24.06.1991 згідно диплома НОМЕР_2 в Киргизії, оскільки відсутнє документальне підтвердження від іншої держави колишнього СРСР про нездійснення призначення пенсії за стаж набутий до 01.01.1992 року, згідно Порядку підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 01.01.1992 року за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для зарахування їх до страхового стажу, затвердженого постановою КМУ від 16.05.2025 року № 562. У разі відсутності документів про неотримання в іншій державі пенсійних виплат заявник зазначає причини неможливості їх отримання та може звернутися до територіального органу Пенсійного фонду України за допомогою в поданні до іншої держави запиту щодо відповідних документів. Рекомендовано звернутися до відділу обслуговування громадян для надсилання до органу, що здійснює пенсійне забезпечення в іншій державі, запит щодо підтвердження нездійснення пенсійних виплат особі, яка проживає в Україні, за вищевказаний період роботи».
Позивач вважає дії відповідача щодо відмови у призначенні грошової допомоги, відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" та не зарахуванні стажу протиправними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, у зв`язку з чим звернулася до суду з зазначеним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058- IV).
Частиною першою статті 24 Закону № 1058-ІV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до частини третьої статті 24 Закону № 1058-ІV, - страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.
Частиною четвертою статті 24 Закону № 1058-ІV обумовлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Таким чином, страховий стаж, який безпосередньо пов`язаний зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зараховується починаючи з 01 січня 2004 року. До 01 січня 2004 року стаж вимірювався періодом роботи (трудовий стаж). Отже, до 01 січня 2004 року трудовий стаж (періоди офіційної роботи, які підтверджені записами в трудовій книжці) автоматично зараховується як страховий стаж.
Відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з пунктом 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Таким чином, трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, і лише у разі відсутності в ній відповідних записів та наявності неточностей про періоди роботи, особа, що звертається за призначенням пенсії, на підтвердження стажу роботи, повинна надати інші документи.
Щодо зарахування до загального страхового стажу позивача періоду роботи з 29.08.1983 по 29.08.1985, періодів навчання з 27.08.1985 по 22.06.1991 та з 01.08.1991 по 01.08.1992, періоду роботи з 01.08.1992 по 31.08.1992 в Киргизькій РСР та Республіці Киргизстан суд зазначає наступне.
Із записів трудової книжки серії НОМЕР_1 вбачається, що Позивач: 
З 29.08.1983 по 29.08.1985 працювала секретарем машиністкою деканату санфака Киргизького державного медичного інституту (записи №1-2 трудової книжки);
З 27.08.1985 по 22.06.1991 навчалася на санітарно-гігієнічному факультету Киргизького державного медичного інституту (записи №3-4 трудової книжки);
З 01.08.1991 по 01.08.1992 працювала на посаді лікаря-інтерна в лабораторії з діагностики СНІД Республіканського Центру з профілактики та боротьби зі СНІД (запис №5);
З 01.08.1992 по 31.08.1992 працювала на посаді лікаря-епідеміолога Центру з профілактики та боротьби зі СНІД (запис №6-7).
При цьому у трудовій книжці є посилання на дату та номери документів, на підставі яких здійснювалися записи.
На підтвердження наявного стажу позивач також надав відповідачу сканкопію диплому НОМЕР_3 , згідно з яким ОСОБА_1 в 1985 році вступила до Киргизького державного медичного інституту і в 1991 році закінчила повний курс зазначеного університету за спеціальністю санітарія і гігієна.
Згідно з посвідченням №73 ОСОБА_1 проходила підготовку в інтернатурі на базі РЦПБС з 01.08.1991 по 22.06.1992 за спеціальністю лікаря епідеміолога, вірусолога.
Також позивач надала відповідачу лист Центрального державного архіву Киргизької республіки від 06.11.2025 №04-5/1707 згідно якого документи з особистого складу «Республіканського центру «СНІД» за 1992 рік на держзбереження в Центральний державний архів Киргизької республіки не надходили.
У своєму рішенні №083950027718 від 19.01.2026 щодо відмови у зарахуванні до загального страхового стажу періодів навчання з 01.08.1991 по 22.06.1992, з 01.09.1985 по 24.06.1991 відповідач посилається на відсутність документального підтвердження від іншої держави колишнього СРСР про нездійснення призначення пенсії за стаж набутий до 01.01.1992 року, згідно Порядку підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 01.01.1992 року за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для зарахування їх до страхового стажу, затвердженого постановою КМУ від 16.05.2025 року № 562 (далі - Порядок № 562).
Відповідно до пункту 4 Порядку №562 у разі відсутності документів про неотримання в іншій державі пенсійних виплат особа зазначає причини неможливості їх отримання та може звернутися до територіального органу Пенсійного фонду України за допомогою в поданні до іншої держави запиту щодо відповідних документів.
До надходження відповідних документів до територіального органу Пенсійного фонду України пенсія особі обчислюється без урахування періодів трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, крім випадків відсутності можливості здійснення обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави та документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди.
Якщо відсутня можливість здійснення обміну інформацією між територіальним органом Пенсійного фонду України та органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі (міжнародне співробітництво між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави не налагоджувалося чи не отримано відповіді на запит МЗС протягом 45 днів з дати його надсилання до іншої держави та органу, що здійснює пенсійне забезпечення в іншій державі), до появи можливості здійснення такого обміну/отримання підтвердних документів про нездійснення іншою державою пенсійних виплат особі, яка проживає в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, пенсія особі обчислюється з урахуванням періодів роботи в республіках колишнього Союзу РСР. У такому разі в заяві про призначення пенсії особа зазначає інформацію про те, що вона не отримує пенсійних виплат у відповідній державі та не може документально підтвердити нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди.
Згідно частини 1 статті 24-1 Закону № 1058 періоди трудової діяльності за межами України зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, якщо це передбачено цим Законом або міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат визначається Кабінетом Міністрів України (частина 2 статті 24-1 Закону №1058)
Отже, зарахування особі періоду її роботи за межами України до страхового стажу для призначення пенсії здійснюється у випадку наявності відповідної міжнародної угоди, ратифікованої Верховною Радою України, а також за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат такій особі.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.
Як передбачено частиною другою статті 4 Закону № 1058 якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Частиною четвертою статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі – Закон №1788) передбачено, що у тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачені інші правила, ніж ті, які містяться в цьому законі, то застосовуються правила за цими договорами (угодами).
Відповідно до частини 2 статті 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасників Співдружності незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, укладеною між Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Білорусь, Республіки Вірменії, Республіки Казахстан, Республіки Киргизстан, Республіки Молдова, Російської Федерації, Республіки Таджикистан, Республіки Узбекистан та України, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди.
Згідно з приписами статті 6 Угоди призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу. У разі, якщо в державах - учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.
Частиною 2 статті 4 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів від 15.04.1994, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, Республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, Російської Федерації, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема, стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.
Зі змісту спірного рішення вбачається, що автентичність записів у трудовій книжці, дипломі та посвідченні позивача, відповідачем не оспорюється. Єдиною підставою для відмови у зарахування спірних періодів до страхового стажу позивача стала обставина відсутності повідомлення про неотримання виплати від органів пенсійного забезпечення в Киргизькій Республіці.
Постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року №1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійною забезпечення" постановлено про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року у м. Москві.
Листом Міністерства закордонних справ України від 29 грудня 2022 року №72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, Кабінет Міністрів України, Офіс Президента України, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 №376 (із змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року в м. Москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19 червня 2023 року.
Міністерство юстиції України своїм повідомленням від 10.01.2023, яке було опубліковано у Офіційному віснику України від 10.01.2023, підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року для України 19 червня 2023 року.
Листом Міністерства закордонних справ України від 06.01.2023 №72/14-612-2008 повідомлено Міністерство юстиції України, Кабінет Міністрів України, Офіс Президента України, Апарат Верховної Ради України, Офіс Генерального прокурора, Посольство України в Республіці Білорусь, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 № 376 (із змінами), повідомляємо, що після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони припинити дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої у м. Мінську 22 січня 1993 року, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого у м. Москві 28 березня 1997 року, дія зазначених міжнародних договорів для України припиняється 29 грудня 2023 року.
З огляду на визначені наслідки припинення дії міжнародного договору України, денонсація Угоди від 13.03.1992, а також зупинення дії та вихід України з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року у відносинах із російською федерацією, Республікою Казахстан, Республікою Узбекистан означає, що вказані Угоди та Конвенція припинили породження зобов`язань для сторін у майбутньому, але не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників цих Угод і Конвенції, які виникли в результаті її виконання, - вони зберігаються і після припинення зазначених Угод та Конвенції.
Відтак, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, Угода «Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів» від 15.04.1994, підлягають застосуванню при зарахуванні стажу роботи позивача в період їх чинності.
В силу пункту 2 статті 13 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасників Співдружності незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, укладеною між Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Білорусь, Республіки Вірменії, Республіки Казахстан, Республіки Киргизстан, Республіки Молдова, Російської Федерації, Республіки Таджикистан, Республіки Узбекистан та України, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Тож припинення участі однієї з договірних сторін в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, не є підставою для відмови в зарахуванні стажу роботи позивача, адже такий стаж ним набутий до припинення участі України.
Закон не має зворотної дії в часі. Працюючи за межами України, позивач мала легітимні очікування щодо її пенсійного забезпечення. Надані позивачем первинні документи не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особу права на отримання пенсії.
До того ж позиція відповідача суперечить принципу верховенства права, оскільки право позивача на призначення пенсії не ставиться у залежність від припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди.
Відтак, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи зараховуються до трудового стажу громадян держав - учасників.
Відтак, оскільки позивач працювала на території Республіки Киргизстан, під час чинності Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, тому мала легітимні очікування щодо зарахування такого періоду до страхового стажу та належне пенсійне забезпечення.
Проте, Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області відмовило позивачу в зарахуванні періодів роботи в Киргизькій РСР та Республіці Киргизстан обмежившись обґрунтуванням неможливості взагалі врахувати при обрахунку страхового стажу та розміру пенсії страховий стаж, здобутий на території Киргизької РСР та Республіки Киргизстан, без оцінки конкретних обставин щодо наявності такого стажу.
При цьому відповідач не надав жодної оцінки періоду роботи позивача з 29.08.1983 по 27.08.1985, з 01.01.1992 по 01.08.1992 в межах спірного періоду з 01.08.1991 по 01.08.1992, та з 01.08.1992 по 31.08.1992 в розумінні Порядку № 562. Згідно з розрахунком страхового стажу чітко прослідковується, що зазначені періоди відповідачем до загального страхового стажу позивача не зараховані. 
Таким чином, періоди роботи та навчання позивача з 29.08.1983 по 29.08.1985, з 27.08.1985 по 22.06.1991, з 01.08.1991 по 01.08.1992, з 01.08.1992 по 31.08.1992 підлягають зарахуванню до загального страхового стажу позивача.
Щодо права позивача на призначення їй одноразової грошової допомоги в розмірі 10 (десяти) місячних пенсій станом на день її призначення як медичному працівнику, яка працювала на посадах, що дають право на вислугу років та виходить на пенсію за віком відповідно до п. 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058.
Згідно рішення відповідача №083950027718 від 19.01.2026 страховий стаж позивача, який дає право для отримання виплати грошової допомоги, згідно з пунктом 7-1 розділу XV Закону №1058 становить 7 років 3 місяці 5 днів.
До стажу, який дає право для отримання виплати грошової допомоги, не зараховано період роботи 01.04.2000-06.10.2025 завідувачем відділу, оскільки дана посада відсутня в постанові КМУ № 909 від 04.11.1993 р. “Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років” (далі – постанова №909).
На день досягнення пенсійного віку Позивач працювала на роботі, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років та її страховий стаж з урахуванням усіх періодів фактично становив 42 роки 1 місяць 27 днів, з них стаж роботи на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років становив 30 років 6 місяців 8 днів.
Стаж роботи на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років підтверджується трудовою книжкою Позивача серія НОМЕР_1 .
Згідно з записами в трудовій книжці Позивач, зокрема, працювала:
З 01.08.1991 по 01.08.1992 на посаді лікаря-інтерна в лабораторії з діагностики СНІД Республіканського Центру з профілактики та боротьби зі СНІД (зазначений період роботи не враховано відповідачем).
З 01.08.1992 по 31.08.1992 на посаді лікаря-епідеміолога Республіканського Центру з профілактики та боротьби зі СНІД (зазначений період роботи не враховано відповідачем).
З 01.09.1992 по 11.08.1997 на посаді лікаря епідеміолога Запорізької міської санітарно-епідеміологічної станції МОЗ України (зазначений період роботи враховано відповідачем).
З 11.08.1997 по 01.04.2000 на посаді лікаря гігієни харчування Санітарно-епідеміологічної станції Запорізького відділення Придніпровської залізниці (зазначений період роботи враховано відповідачем).
З 01.04.2000 по 01.09.2010 на посаді завідувача відділення гігієни харчування Ленінської державної районної санітарно-епідеміологічної станції м.Запоріжжя (зазначений період роботи не враховано відповідачем).
З 01.09.2010 по 29.12.2012 на посаді завідувача санітарно-гігієнічним відділом Ленінської державної районної санітарно-епідеміологічної станції м.Запоріжжя (зазначений період роботи не враховано відповідачем).
З 04.05.2016 по 05.10.2025 на посаді завідувача відділу епідеміологічного нагляду (спостереження) та профілактики неінфекційних захворювань в Державній установі «Запорізький обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» (зазначений період роботи не враховано відповідачем).
Позивач на підтвердження стажу, який дає право на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій додатково надала відповідачу наступні документи:
- Довідку від 26.09.2025 №6-01-2/3 про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у них, видану Дніпропетровським відокремленим підрозділом Державної установи «Лабораторний центр на залізничному транспорті Міністерства охорони здоров`я України».
- Архівну довідку від 03.11.2025 №20-17/2673, видану Державною установою «Запорізький обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» .
- Довідку від 03.11.2025 №20-17/2674 про перейменування підприємства, видану Державною установою «Запорізький обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» .
За змістом частини першої статті 26 Закону №1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Згідно з пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону №1058 особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону №1788, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
За змістом пункту "е" статті 55 Закону №1788 право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років.
Визначення поняття "заклад охорони здоров`я" міститься у статті 3 Основ законодавства України про охорону здоров`я, затверджених Законом України від 19.11.92 №2108-XII, згідно з якою це юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, що забезпечує медичне обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.
Постановою №909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.
У пункті 2 названого Переліку визначено заклади охорони здоров`я та посади, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років - лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) - ... установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.
У примітках до згаданого Переліку зазначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.
При призначенні пенсії за вислугу років зазначеним у цьому переліку особам допускається підсумовування стажу за періоди їх роботи у закладах і установах освіти, охорони здоров`я та соціального захисту.
У пункті 2 Переліку закладів охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28.10.2002 №385, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.11.2002 за №892/7180, до санітарно-профілактичних закладів віднесено санітарно-епідеміологічні заклади, зокрема, санітарно-епідеміологічні станції (центральна, республіканська, обласна, міська, міжрайонна, районна).
Постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2012 №1181 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України" у абзаці першому розділу 2 переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою №909, у графі "Найменування закладів і установ" слова "санітарно-епідеміологічні заклади" замінено словами "установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби та територіальні органи Держсанепідслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями)".
Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16.05.18 №933 підпункт 2.3 пункту 2 Переліку закладів охорони здоров`я викладено у новій редакції, відповідно до якої до санітарно-профілактичних закладів віднесено заклади громадського здоров`я: лабораторний центр (обласний, міський, на водному, залізничному, повітряному транспорті) Міністерства охорони здоров`я України; Центр громадського здоров`я Міністерства охорони здоров`я України; Центр громадського здоров`я (обласний, міст Києва та Севастополя).
Крім того, цим наказом Пояснення до Переліку закладів охорони здоров`я доповнено пунктом 19, згідно з яким заклади громадського здоров`я - заклади охорони здоров`я, завданнями яких є діяльність у сфері епідеміологічного нагляду (спостереження), профілактики неінфекційних захворювань, захисту населення від інфекційних хвороб, протидії ВІЛ-інфекції/СНІДу та іншим соціально небезпечним захворюванням у межах, визначених установчими документами.
Кабінет Міністрів України постановою від 23 листопада 2011 року №1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058 (далі Порядок №1191).
Відповідно до пункту 2 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону №1788, що передбачені, зокрема, переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою №909.
Згідно з п.4 Порядку №1191 страховий стаж, передбачений пунктами 2 і 3 цього Порядку, враховується в календарному обчисленні. При цьому допускається підсумовування страхового стажу за періоди роботи, які дають право на призначення пенсії відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону №1788.
Пунктом 5 Порядку №1191 визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону №1788, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
З аналізу наведених норм законодавства можна зробити висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з 
1) наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу (від 25 до 30 років) роботи на певних визначених законодавством посадах,
2) вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, 
3) неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058 будь-якого іншого виду пенсії.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 червня 2022 року у справі № 200/854/19-а.
При цьому постановою №909 встановлено, що право на пенсію за вислугу років дає робота лікарняних закладах, зокрема, на посадах лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад).
Крім цього, згідно наказу Міністерства охорони здоров`я України №117 від 29.03.2002 було запроваджено для застосування з 02.04.2002 погоджений з Міністерством праці та соціальної політики України Довідник кваліфікаційних характеристик професій працівників. Випуск 78 "Охорона здоров`я", відповідно до якого визначено кваліфікаційні вимоги до посад. Так кваліфікаційні вимоги до посади начальник (завідувач, керівник) структурного підрозділу закладу охорони здоров`я: Вища освіта другого (магістерського) рівня у галузі знань "Охорона здоров`я", проходження інтернатури за однією з лікарських спеціальностей з наступною спеціалізацією за профілем структурного підрозділу. Стаж роботи за фахом не менше 3 років.
До Перелік професій (посад) працівників сфери охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05 липня 2025 року № 1065 «Деякі питання підготовки та професійної діяльності за професіями у сфері охорони здоров`я» також передбачена посада завідувача, для набуття якої необхідна лікарська професійна кваліфікація за профілем структурного підрозділу.
Таким чином, стаж роботи на посаді завідувача відділу закладу охорони здоров`я підлягає зарахуванню до стажу роботи, який дає право на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій.
Згідно положень статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. № 637 (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Позивач на підтвердження наявного у неї стажу надала відповідачу трудову книжку та підтверджуючі довідки, в яких зазначено перебування позивача у відпустках по догляду за дитиною до 3-х років та відпустках без збереження заробітної плати. 
Таким чином, відповідач протиправно не врахував стаж роботи позивача у період з 01.08.1991 по 01.08.1992, з 01.08.1992 по 31.08.1992, з 01.04.2000 по 01.09.2010, з 01.09.2010 по 29.12.2012, з 04.05.2016 по 05.10.2025 до стажу роботи, який дає право на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій.
Таким чином, з урахуванням періоду роботи 01.08.1991 по 01.08.1992, з 01.08.1992 по 31.08.1992, з 01.04.2000 по 01.09.2010, з 01.09.2010 по 29.12.2012, з 04.05.2016 по 05.10.2025 спеціальний страховий стаж позивача становить понад 30 років.
Водночас, суд вважає безпідставним зазначати конкретну кількість років, місяців та днів стажу позивача, який підлягає зарахуванню до спеціального, адже такими повноваженнями наділений пенсійний орган та є дискреційними.
У свою чергу, для встановлення підстав для нарахування та виплати позивачу спірної грошової допомоги, суду достатньо, що спеціальний страховий стаж позивача становить понад 30 років.
Отже, враховуючи те, що позивач досягла пенсійного віку, має необхідний страховий стаж, працювала в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів е - ж статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, а також до моменту виходу на пенсію за віком будь-якого іншого виду пенсії не отримувала, то в даному випадку дотримано всіх необхідних умов для виплати їй грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, що визначені пунктом 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058.
Більше того, право на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування не залежить та не пов`язується із призначенням особі пенсії за вислугою років, а є окремим правовим механізмом відповідної соціальної виплати, який також може реалізовуватись при призначенні пенсії за віком.
З огляду на встановлені в ході розгляду обставини справи, на переконання суду, відповідач, відмовляючи у призначенні позивачу грошової допомоги, передбаченої п.7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" діяв непропорційно заявленій легітимній меті, такі дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо. В свою чергу, рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області № 083950027718 від 19.01.2026 про відмову в частині перерахунку пенсії ОСОБА_1 не відповідає критеріям правомірності, визначеним ч.2 ст.2 КАС України, є протиправним і підлягає скасуванню.
Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Згідно із ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач, як суб`єкт владних повноважень не обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Позивачем під час розгляду справи було надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені ним доводи не було спростовано відповідачем.
Оскільки судом встановлений факт наявності порушеного права позивача з боку відповідача, то поданий позов необхідно задовольнити повністю.
Судові витрати підлягають розподілу відповідно до вимог ст.139 КАС України.
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21005, м. Вінниця, вул. Зодчих, 22, код ЄДРПОУ 13322403) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-Б, код ЄДРПОУ 20490012) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 083950027718 від 19.01.2026 про відмову в частині перерахунку пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоди роботи та навчання з 29.08.1983 по 29.08.1985, з 27.08.1985 по 22.06.1991, з 01.08.1991 по 01.08.1992, з 01.08.1992 по 31.08.1992 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи з 01.08.1991 по 01.08.1992, з 01.08.1992 по 31.08.1992, з 01.04.2000 по 01.09.2010, з 01.09.2010 по 29.12.2012, з 04.05.2016 по 05.10.2025 до стажу роботи, який дає право на призначення одноразової грошової допомоги в розмірі 10 (десяти) місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п. 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.01.2026 про призначення та виплату їй одноразової грошової допомоги в розмірі 10 (десяти) місячних пенсій станом на день її призначення як медичному працівнику, яка працювала на посадах, що дають право на вислугу років та виходить на пенсію за віком відповідно до п. 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням правових висновків суду.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1064,96 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя Н.В. Стрельнікова